АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХ В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.
при секретарі: Охневській Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року представник позивача ПАТ «Банк фінанси та кредит» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом № 010- 042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013 в розмірі 10264, 29 грн. з яких:
- 3977,97 грн. - заборгованість за кредитом;
- 6286, 32 копійки - заборгованість за відсотками та судовий збір в розмірі 243, 60 грн..
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2015 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2015 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення суду від 17.09.2015.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2016 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суму заборгованості за анкетою - заявою № 010- 042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013 у розмірі 10264, 29 грн. з яких: 3977,97 грн.

Справа 753/18531/15
№ апеляційного провадження:22-ц-796/8743/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судовий збір в розмірі 243, 60 грн..
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, представником відповідача ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів стосовно отримання коштів позичальником, банком не надано первинних документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення. Крім того, зазначає, що банк не надав до суду належного розрахунку заборгованості, а тому не погоджується із вказаною сумою боргу. Також, суд не звернув увагу на те, що військовослужбовці або військовозобов`язані, які призвані під час мобілізації на військову службу з моменту призову і до закінчення особливого періоду звільняються від нарахування штрафних санкцій, пені перед банками за кредитами та ін. (Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). При цьому представник відповідача вказує на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі чим порушив норми процесуального права.
На підставі викладеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 525, 526, 610, 611, 640-642, 1048, 1049, 1050 ЦК України та вважав доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 10264 (десять тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 29 копійок.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)
В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Судом встановлено, що 14.01.2013 ОСОБА_1 було акцептовано публічну пропозицію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети №010-042460/13-00938-вкл-к. Тобто відповідачем було прийнято пропозицію позивача, підписано заяву-анкету №010- 042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013, яка передбачає встановлення поновлювальної кредитної лінії на платіжну карту.
Відповідно до укладеного правочину відповідачу було встановлено кредитний ліміт на суму 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок на строк 12 місяців, процентна ставка за користування становить 0,1 % річних при безготівковому розрахунку у торгово-сервісній мережі до 60 днів (пільговий період) та 60% річних після пільгового періоду та інших видів операцій. При цьому розмір відсоткової ставки на несанкціонований овердрафт становить 60% річних.
Погашення заборгованості по кредиту та процентах, відповідач зобов`язався здійснювати щомісяця, до 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першим розрахунком процентів, в сумі не меншій аніж мінімальний обов`язковий платіж, який становить не менше 5% від суми заборгованості, але не менше 50 гривень шляхом поповнення карткового рахунку через касу, термінали самообслуговування банку або безготівковим зарахуванням.
Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме 14.01.2013 відповідачу були видані кошти в безготівковій формі в розмірі 4000 грн., хоча вказане перерахування коштів є несанкціонованим овердрафтом.
Відповідач здійснював часткове погашення кредитної заборгованості в січні, лютому, березні, квітні, та червні 2013 року на загальну суму 1490 грн.. Проте, в подальшому погашення заборгованості не проводилось, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Вказане також свідчить, що відповідачем були вчинені дії, які свідчать про визнання боргу, а тому твердження представників відповідача про недоведеність факту видачі кредиту відхиляються колегією суддів.
Розмір відсоткової ставки на несанкціонований овердрафт, відповідно до умов договору, становить 60% річних.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, який на думку відповідача є неправильним та не відповідає дійсності, колегія суддів до уваги не приймає оскільки сумніви щодо правильності цих розрахунків в ході розгляду справи не були підтверджені відповідними доказами, як того вимагають положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Посилання апелянта на те, що вказаним розрахунком не враховані платежі, які здійснені відповідачем, є безпідставними, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем враховані здійснені відповідачем платежі. Дані про здійснення відповідачем інших платежів, в матеріалах справи відсутні.
Розрахунок заборгованості, складений та завірений уповноваженою особою Банку відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачем в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Станом на 28.01.2015 сума заборгованості за кредитним договором, складає 10264 (десять тисяч двісті шістдесят чотири) гривень 29 копійок з яких: 3977 гривень 97 копійка - заборгованість по кредиту; 6286 гривні 32 копійок - заборгованість по відсоткам, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Посилання представників відповідача на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути прийняті до уваги суду з огляду на наступне.
Відповідно до п. 15 ст. 14 цього Закону військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються
Як вбачається з довідки Військової частини ПП НОМЕР_1 ОСОБА_1 бере участь в антитерористичній операції з 29.08.2015.
Заборгованість, що підлягає стягненню розрахована за період з 01.07.2013 по 28.01.2015, тобто до особливого періоду визначеного Законом. До того ж, згідно розрахунку та позовних вимог, заборгованість не містить штрафних санкцій та/або пені за невиконання зобов`язань.
Твердження представників відповідача про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження до закінчення періоду участі позивача в антитерористичній операції відхиляються апеляційним судом, оскільки положення п. 3 ч.1 ст. 201 ЦПК України, передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворень відповідно до закону про військових формувань, що переведені на воєнний стан. Наразі воєнний стан офіційно не запроваджено. Положення, ст. 202 ЦПК України, на які посилаються представники відповідача, передбачають право суду зупинити провадження у справі на час перебування сторони у тривалому службовому відрядженні. Проте, за наявності у відповідача п`яти представників, згідно довіреності від 03.12.2015, вказане не вбачається доцільним. А тому порушень процесуального права колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2016 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: