АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7261/16 Головуючий 1 інст. - Онупко М.Ю.
Справа № 641/4330/16-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Гуцал Л.В.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи Комінтернівський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Служба у справах дітей Комінтернівського району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ДП «Завод ім. В.О. Малишева» звернувся з позовом до Комінтернівського районного суду міста Харкова, в якому, з урахуванням уточнень, просив виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати АДРЕСА_2

В обґрунтування позову посилався на те, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є балансоутримувачем гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ДП «Завод ім. В.О. Малишева» про балансову вартість та приналежність об'єкту. 08.07.2010 року ОСОБА_2 працевлаштований майстром дільниці у цеху № 210 ДП «Завод ім. В.О. Малишева», що підтверджується довідкою № 857/19 від 26.04.2016 року відділом кадрів ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та копією наказу № 127 про прийняття на роботу. 23.03.2011 року протоколом № 1 загальнозаводської комісії з житлових питань ДП «Завод ім. В.О. Малишева» у зв'язку із роботою на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» ОСОБА_2 (разом із сім'єю) надано кімнату у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

10 серпня 2011 року відповідачам надано ордер АДРЕСА_1 на житлову площу в кімнаті АДРЕСА_2 що підтверджується завіреною копією вказаного ордера.

06.12.2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_2 10.10.2012 року ОСОБА_2, звільнився за власним бажанням без поважних причин з ДП «Завод ім. В.О. Малишева», тому відповідно до ст. 132 ЖК України підлягає виселенню разом з сім'єю з кімнати АДРЕСА_2

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що кімната у гуртожитку надавалась відповідачам тільки на час роботи ОСОБА_2 на ДП «Завод ім. В.О. Малишева». Жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач був прийнятий на тимчасову роботу або з ним було укладено строковий трудовий договір позивачем до суду не надано.

В Протоколі № 1 засідання загальнозаводської комісії по житловим питанням ДП «Завод імені В.О.Малишева», в якому зафіксовано рішення про надання відповідачам кімнати в гуртожитку, відсутня інформація, що ОСОБА_2 надали кімнату тимчасово. По іншим працівникам така вказівка є, а саме вказано, що кімната надана на період роботи працівників.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне житлове приміщення відповідачу ОСОБА_2 та членам його сім'ї надано для проживання як робітнику підприємства, тобто на час його роботи у позивача. На час розгляду справи ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з ДП «Завод імені В.О.Малишева» та був звільнений за власним бажанням 10.10.2012 року. На час розгляду справи неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 забезпечені житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та довідки № 3415/16 від 01.08.2016 року на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева» на правах державної власності знаходиться багатоповерховий будинок гуртожиток, інв. № 100011, літ. А-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 96).

Згідно наказу № 127 від 08.07.2010 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 був прийнятий на тимчасову роботу до ДП «Завод ім. В.О. Малишева» на посаду майстра дільниці з іспитовим строком 4 місяці до 30.10.2010 року (а.с. 12).

Відповідно до наказу № 193 від 10.10.2012 року про припинення трудового договору ОСОБА_2 10.10.2012 року було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі особистої заяви (а.с. 13).

Згідно довідки № 857/19 від 26.04.2016 року ОСОБА_2 працював на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» з 08.07.2010 року по 10.10.2012 року (а.с. 11).

Протоколом № 1 засідання загальнозаводської комісії по житловим питання ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 23.03.2011 року заява ОСОБА_2 про виділення йому житлової кімнати в сімейному гуртожитку була задоволена (а.с. 15-16).

Згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку АДРЕСА_1 від 10.08.2011 року ОСОБА_2 та членам його родини, а саме: дружині - ОСОБА_3, сину - ОСОБА_4, сину - ОСОБА_5 було надано кімнату АДРЕСА_1 площею 13,7 кв.м. (а.с. 14).

6 грудня 2011 року відповідачів було зареєстровано у зазначеному житловому приміщенні.

З довідки відокремленого підрозділу Житлово-побутового комплексу ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 42/99 від 22.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та сплачує квартирну плату та спожиті комунальні послуги, заборгованість за мешкання станом на 01.06.2016 року відсутня (а.с. 83).

Відповідно до наданого відповідачами листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 2501460 від 27.07.2016 року станом на 31.12.2012 року: - на ім'я ОСОБА_2 наявний запис про право спільної сумісної власності на частину квартири АДРЕСА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.02.2003 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації № 3-03-236771-Ц1; - на ім'я ОСОБА_3 наявні відомості: - запис про право спільної сумісної власності на частину квартири АДРЕСА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.01.2007 року Відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації р.№ 3-07-266065-Х2, та запис про відчуження 5/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 28.12.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., р. №12225 (а.с. 106).

Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.12.2010 року, посвідченого 28.12.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., р. №12225, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_10 придбав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 (а.с. 109).

15.04.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, (рєєстровий № 1936), яким ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_14 передали у власність ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 110-111).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2007 року, реєстраційний номер № 3-07-266065-Х2 встановлено, що ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 123).

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з позовом про виселення відповідачів на підставі ст. 132 ЖК України, а саме, що відповідач ОСОБА_2 звільнився з підприємства позивача за власним бажанням без поважних причин.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 також посилається на ст.132 ЖК України , в якій зазначено, що інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв"язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин.

Саме ці обставини мають суттєве значення і підлягають доведенню в суді.

Даний факт знайшов своє підтвердження в судових засіданнях і не спростовано відповідачем.

Посилання відповідача на те, що позивач не довів, що йому надавалась кімната на час роботи і тимчасово , не грунтується на законі.

Відповідно до ст.127 ЖК України гуртожитки використовуються саме для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Наявні у справі докази свідчать саме про це.

Так, згідно довідки № 857/19 від 26.04.2016 року ОСОБА_2 працював на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» з 08.07.2010 року по 10.10.2012 року (а.с. 11) і 23.03.2011 року на засіданні загальнозаводської комісії по житловим питання ДП «Завод ім. В.О. Малишева» була задоволена його заявою про виділення йому житлової кімнати в сімейному гуртожитку (Протоколом № 1) (а.с. 15-16).

Очевидним є факт, що відповідачу надавалась кімната у гуртожитку для проживання як робітнику.

Отже, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Л.В. Гуцал

Н.П. Пилипчук