Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки припиненим та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного банку «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року, та касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати припиненими зобов'язання за договором іпотеки від 29 вересня 2005 року, укладеним між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України», зобов'язати відповідача у визначеному законом порядку здійснити відповідні дії із припинення іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 09 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у сумі 300 тис. грн під 9,5 % річних за користування кредитом терміном повернення до 28 вересня 2012 року.

На забезпечення виконання цих зобов'язань 29 вересня 2005 року між ОСОБА_4 та банком укладено договір іпотеки, за яким позивач передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Зазначила, що 06 вересня 2012 року зобов'язання за кредитним договором виконано нею в повному обсязі, тому вона вважає право іпотеки та договір припиненим, однак банк не визнає цих обставин.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року позов задоволено.

Останньою ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить частково змінити ухвалу суду апеляційної інстанції, виключивши із її мотивувальної частини посилання суду на всі обставини, пов'язані із наявністю невиконаних зобов'язань за іпотечним договором у вигляді несплаченої іпотекодавцем банку суми штрафу у розмірі 20 тис. грн.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено у ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки, як установив суд на підставі наявних у справі доказів, забезпечені іпотекою зобов'язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, тому зобов'язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, є припиненими, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2015 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційним судом установлено, що існують невиконані зобов'язання за іпотечним договором у вигляді несплаченої іпотекодавцем банку суми штрафу в розмірі 20 тис. грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи договором добровільного страхування майна від 26 жовтня 2010 року № 2210/222/000251 та додатком № 1 до нього (графіком сплати страхових платежів за договором), договором добровільного страхування майна від 26 жовтня 2011 року № 0014-11 та квитанцією від 04 листопада 2011 року № 163 (т. 1, а. с. 7-11).

При цьому апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нараховані банком штрафні санкції за неналежне виконання договору іпотеки є частиною основного зобов'язання за кредитним договором.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного банку «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко