АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/689/16-ц Головуючий в першій
№ 22-ц/774/1489/К/16 інстанції - Макарова Т. Ю.
Категорія - 32 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.

секретар - Чубіна А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (на теперішній час - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», далі - ПрАТ «ІнГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, посилаючись на те, що її син ОСОБА_7 працював на підприємстві відповідача підземним прохідником протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, довідкою МСЕК від 20 березня 2013 року встановлений причинний зв'язок смерті її сина від професійного захворювання.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті сина їй завдано моральної шкоди, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулися у її особистому житті, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 220000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить змінити рішення суду в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди, збільшивши його до 220000 грн., посилаючись на те, що розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений рішенням суду, не відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності, оскільки судом не взято до уваги, що професійне захворювання сина позивача виникло з вини відповідача, не враховано незворотність та тяжкість моральних страждань позивача. Вважає, що розмір моральної шкоди значно занижено, він має бути вищим, ніж розмір шкоди за втрату професійної працездатності, а стаж роботи у шкідливих умовах праці не має впливати на визначення цього розміру.

Проти наведених доводів апеляційної скарги представник відповідача заперечує та просить апеляційну скаргу відхилити.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю працівника, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Важає, що суд дійшов висновку щодо спричинення моральної шкоди позивачу за відсутності належних доказів, які це підтверджують, залишив поза увагою те, що на момент звернення позивача із позовом до суду після смерті сина минуло більше шести років, не врахував стаж роботи померлого ОСОБА_7 на підприємстві відповідача, який складає 43 місяці та його стаж роботи на іншому підприємстві СП «Кривбасшахтопроходка», який складає 244 місяці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував зазначені обставини та роз'яснення, наведені в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, яким передбачено, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.05.2000 року ОСОБА_7 внаслідок тривалої роботи підземного прохідника в умовах впливу шкідливих факторів - пилу, рівень якого перевищує гранично-допустимий, отримав професійне захворювання з діагнозом: пиловий бронхіт І ст., вібраційна хвороба І ст. з вегетативно-сенсорною полінейропатією та правостороннім плечелопатковим періартрозом.(а.с. 5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Розширеною медико-соціальною експертною комісією встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_7 із встановленим йому за життя професійним захворюванням, висновок про що містить довідка серії АА № 0000001 від 20 березня 2013 року (а.с 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із встановленням причинного зв'язку смерті її сина із отриманим ним за життя професійним захворюванням, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, її переживань та страждань, пов'язаних із втратою, найріднішої людини - рідного сина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначеним висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для врахування іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні таких норм матеріального права до спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції відповідно до ст. ст.ст. 213, 214 ЦПК України, врахував зазначене та правильно визначився з характером спірних правовідносин.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПрАТ «ІнГЗК» в частині недоведеності позивачем заподіяної їй моральної шкоди, та вважає їх безпідставними.

Так, факт заподіяння моральної шкоди позивачу, у зв'язку з втратою близької людини, встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач ОСОБА_2 у зв'язку із втратою сина втратила рідну людину, опору, надію та моральну підтримку, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого подальшого життя вже без близької людини.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв'язків позивача ОСОБА_2 з рідною людиною.

Крім того, сам по собі факт загибелі сина позивача беззаперечно свідчить про те, що остання відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру і висновки суду з цього приводу є правильними.

Посилання представника відповідача на те, що з часу смерті до подання позову минуло більше шести років в даному разі не має правового значення та не спростовує висновків суду в цій частині.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 пропрацював на підприємстві відповідача лише 43 місяці не знімають з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та відшкодувати на користь позивачу моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд в повній мірі врахував роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) та визначив розмір моральної шкоди на суму 8000 грн. з урахуванням конкретних обставин справи та виходячи з вимог розумності виваженості та справедливості.

Не спростовують доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню, оскільки при його визначенні також було враховано ступінь провини підприємства відповідача у виникненні професійного захворювання ОСОБА_7, який складає 15%, що узгоджується з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягаю відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська