Справа № 456/3227/16-ц
Провадження № 2/456/1862/2016
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

23 грудня 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Кміть Х.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_3, 20.01.2010р. Після розірвання шлюбу стосунки між ними продовжувалися і від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, 17.01.2016р.н. На даний час вони припинили спільне проживання і діти знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв'язку з чим вона не має можливості сама повністю забезпечити потреби дітей. Також, відповідно до вимог ст. 84 СК України вона має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, не заперечила проти заочного розгляду справи та просить суд позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також беручи до уваги думку позивача, тому судом проведено заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З свідоцтв про народження від 27.01.2010р., актовий запис №2, та 22.01.2016р., актовий запис №1, вбачається, що батьками ОСОБА_5, 20.01.2010р.н., та ОСОБА_6, 17.01.2016р.н., є сторони в справі.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як вбачається з довідки ВК Угерської сільської ради Стрийського району Львівської області від 04.10.2016р. №894, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матірю ОСОБА_1

Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 4 статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частина 4 статті 75 Сімейного кодексу України визначає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 77 Сімейного кодексу України передбачає, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Відповідно до частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як розяснено в пункті 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, зазначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини. Материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу. Всі діти, народжені у шлюбі або поза шлюбом, повинні користуватися однаковим соціальним захистом.

Відповідно до ст.ст. 3 та 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію відкрито для підписання 4 листопада 1950 року, ратифіковано в Україні Законом №475/97-ВР від 17.07.97), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Як вбачається з п. 17 постанови Пленум Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_3, 20.01.2010р.н. Після розірвання шлюбу сторони продовжили спільне проживання, від якого у них народився син ОСОБА_4, 17.01.2016р.н. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дітей та дружини.

Враховуючи витрати, які необхідні для утримання та виховання дітей, та зважаючи на необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також беручи до уваги право дружини на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, передбачене статтею 84 Сімейного кодексу України, тому суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

У звязку із звільненням позивача від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 191 СК України, суд,

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.10.1985р.н., на користь ОСОБА_1, 12.01.1984р.н., аліменти на утримання сина ОСОБА_5, 20.01.2010р.н., та сина ОСОБА_6, 17.01.2016р., в розмірі 1/3 частки із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.10.2016р. і до їх повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.10.1985р.н., на користь ОСОБА_1, 12.01.1984р.н., аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 25.10.2016р. і до досягнення сином ОСОБА_6, 17.01.2016р.н., трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.10.1985р.н., на користь ОСОБА_1, 12.01.1984р.н., понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 (пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.10.1985р.н., в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Копію заочного рішення скерувати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_7