УхвалА

іменем україни

29 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення сплачених коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 лютого 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у власність предмет лізингу - транспортний засіб «KIA Sportage» та передати йому у користування у строк та на умовах цього договору. В усній формі відповідач повідомив його про те, що він повинен сплатити авансовий платіж у розмірі 52 тис. грн шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу та передано у користування предмет лізингу.

Позивач указував про те, що в день укладення договору він сплатив товариству 52 тис. грн, при цьому відповідачем не було роз'яснено призначення платежу, що виявився адміністративним платежем товариству, який поверненню не підлягає. Таким чином, його введено в оману, умови договору є несправедливими, оскільки він вважав, що вказаний платіж є складовою вартості автомобіля, крім того, предмет лізингу йому передано не було.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати договір фінансового лізингу від 3 лютого 2016 року недійсним та стягнути з відповідача на його користь 52 тис. грн.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 3 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 сплачені ним грошові кошти за договором лізингу у розмірі 52 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди,вірно застосувавши положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 799 ЦК України на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами(ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Крім того, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), проте договір найму транспортного засобу нотаріально не був посвідчений.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, суди вірно вважали, щоумови договору є несправедливими, у тому чисті, про те, що адміністративний платіж лізингоодержувачу не повертається, лізингодавець за невиконання договірного зобов'язання не несе відповідальності перед лізингоодержувачем, а одержує від нього вигоду. Умови договору суттєво обмежують права позивача, як споживача та звужують обов'язки відповідача (ст. 808 ЦК України).

Таким чином, є правильними висновки судів про наявність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик