Провадження № 2-о/219/1180/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко Т.А.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 16 серпня 2016 року у м. Алчевську Луганської області.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що він є сином ОСОБА_4, 10.11.1928року народження. 16 серпня 2016 року його мати померла у віці 87 років, про що було видана лікарська довідка про смерть № 558. Причина смерті крупноочаговий кардіосклероз. 17.08.2016 року заявнику в обмін на лікарську довідку про смерть було видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 1002, яке видано відділом запису актів громадського стану Алчевського міського управління юстиції міністерства юстиції Луганської народної республіки. Розуміючи той факт, що видане свідоцтво не може вважатися законним, ОСОБА_2 звернувся до відділу РАЦС по м. Бахмут, щоб зареєструвати смерть матері у встановленому законом порядку, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та надано письмове розяснення про те, що ним для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про порядок ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим Міністерством юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Встановлення даного факту необхідно заявнику для встановлення факту смерті його матері та оформлення спадщини.

Заявник ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги просив задовольнити. Представник заявника ОСОБА_1 заявлені вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив їх задовольнити на підставах, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи, Бахмутського МВ ДРАЦС, в судове засідання не зявився. 23.12.2016 року надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення вимог ОСОБА_2 не заперечує.

Представник заінтересованої особи, Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області, в судове засідання не зявився. 23.12.2016 року через канцелярію суду надав заяву з проханням розглянути справу без участі представника та винести рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дістається висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту смерті підлягають задоволенню за наступними підставами.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо.

Згідно ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Зі свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 203207 виданого 24.11.1960 року вбачається, що заявник ОСОБА_2, який народився 18 серпня 1953 року, є сином померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк.с.11).

Як вбачається з паспорта (серія ЕМ 785585) заявника ОСОБА_2, він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.4). В матеріалах справи також міститься довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО № НОМЕР_1 від 20.11.2014 року, згідно якої ОСОБА_2 перемістився з тимчасово окупованої території до м. Артемівськ Донецької області, вул. Фрунзе, 30 (арк.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2016 року у м. Алчевськ Луганської області померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що надано лікарське свідоцтво про смерть № 558 від 17.08.2016 року (форми № 106/у), та довідка про причину смерті (до форми № 106-у № 558), згідно якої причина смерті ОСОБА_4 крупоочаговий кардіосклероз (арк.с.6-7). Крім того 17 серпня 2016 року відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4, померлої 16 серпня 2016 року у м. Алчевськ, актовий запис № 1002 (серія І-ВВ № 008111) (арк.с.10).

Також на підтвердження факту смерті та поховання суду надано свідоцтво про поховання Комунального підприємства «Ритуальная служба г. Алчевска» від 17.08.2016 року (реєстраційний номер № 513), згідно якого померла ОСОБА_4 була похована на Западному кладовищі в м. Алчевську в секторі № 107, ряд № 5, місце № 5, розрахунок замовлення № 100 від 16.08.2016 року та квитанції магазину «Ритуальный салон», фотокартки із зображення могили (арк.с.8,12,14-15).

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В матеріалах справи є відмова Бахмутського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 3883/3.2-06-131 від 29.11.2016 року, згідно якого заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4, яка померла 16.08.2016 року, відповідно свідоцтва про смерть І-ВВ № 008111 від 17.08.2016 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (арк.с.9).

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 29 жовтня 2014 року №1801/5 «Про припинення доступу до деяких реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України» відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Алчевське Луганської області тимчасово припинено доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як. наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 558 та довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 558) від 17.08.2016 року, причина смерті ОСОБА_4 крупноочаговий кардіосклероз (арк.с.7).

Однак, суд не приймає до уваги лікарське свідоцтво року смерть № 558 та довідку про причину смерті (до форми № 106/у № 558) від 17.08.2016 року, тому що вона видана Алчевським міським відділом Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи ЛНР, та свідоцтво про смерть від 17.08.2016 року (серії І-ВВ № 008111), видане відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, оскільки вказані документи не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства.

Окрім того, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398 VІ та пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/у, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

Також, як встановлено в судовому засіданні, лікарських установ та державних органів, які б діяли на території м. Алчевська, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № і 207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України, не приймає, як належний доказ Лікарське свідоцтво про смерть № 558 від 17.08.2016 року, видане Алчевським міським відділом Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи ЛНР, та свідоцтво про смерть серії І-ВВ № 008111, видане відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, оскільки вони є недійсними (арк.с.6,10).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, що вона є племінницею теперішньої дружини заявника. Вона знає, що ОСОБА_2 до смерті ОСОБА_4 доглядав за нею, вона страждала на хворобу серця, а також перед смертю вже нічого не памятала, погано ходила, їй необхідна була стороння допомога. Поховали її в Алчевську, бо вона дуже про це просила.

Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні.

Крім того, в п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України».

На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в Лікарському свідоцтві про смерть №558 від 17.08.2016 року, яке видане Алчевським міським відділом Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи ЛНР, дата смерті ОСОБА_4 16 серпня 2016 року, смерть настала вдома за адресою: м. Алчевськ, вул. Леніна, 124/1, причина смерті: крупноочаговий кардіосклероз. Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 померла від захворювання.

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_4 в певний час і при певних обставинах підтверджений.

У відповідності до вимог п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України «Заявниками в цих справах можуть бути родичі померлого, чоловік або дружина, орган місцевого самоврядування, прокурор».

Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника ( ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10, 14, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 234, 256-259, 367 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями,ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, п. 1 гл. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, наказу Міністерства Юстиції України від 25.11.2014 № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей», суд -

У Х В А Л И В:

ЗаявуОСОБА_2, заінтересована особа: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, в день 16 серпня 2016 року, причина смерті: крупноочаговий кардіосклероз, у м. Алчевську Луганської області, держава України.

Відповідно до ч.4 ст. 257-1, п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення ухвалено, оформлено та підписано суддею одноособово в нарадчій кімнаті.

Суддя Л.В.Шевченко