УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Попович О.В.,

Савченко В.О., СитнікО.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди;

за зустрічним позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги, - ОСОБА_6, до ОСОБА_4, виконавчого комітету Поляницької сільської ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним та скасування пункту рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлові будівлі,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 5 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди.

Посилалася на те, що 26 березня 1997 року воназареєструвала шлюб з відповідачем. Однак, зі слів позивача,ОСОБА_4 покинув її з трьома малолітніми дітьми та в порушення ч. 2 ст. 54 СК України без її згоди 21 жовтня 2012 року уклав договір оренди майна з ОСОБА_5, згідно з яким передав у оренду спільне майно подружжя, а саме: нежитлові будівлі у АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 згоди на укладення вищезазначеного договору не надавала, то відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним (т.1. а. с. 2-3).

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 подала уточнені позовні вимоги, в яких зазначила, що представником відповідачів надано додаткову угоду від 21 вересня 2013 року до договору оренди майна від 21 жовтня 2012 року про припинення дії Договору оренди майна від 21 жовтня 2012 року за взаємною згодою з 21 жовтня 2013 року, що передбачено п. 3.2 договору оренди майна від 21 жовтня 2012 року. Однак, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одразу ж уклали повторно аналогічний правочин. Так, 22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали між собою аналогічний договір оренди майна приміщень готельно-ресторанного та адміністративно-господарського комплексу загальною площею 1 628,8 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Івано-Франківської області, змінивши тільки строк оренди який складає 6 (шість) місяців з моменту прийняття об'єкта, що орендується. Як зазначає позивач, вказаний договір оренди майна від 22 жовтня 2013 року було укладено всупереч договору суперфіцію, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 27 грудня 2011 року. Умовами договору суперфіцію передбачено, що відповідач передав ОСОБА_6 земельну ділянку у строкове безоплатне спільне користування з метою здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об'єктів нерухомості.

Вказаний договір суперфіцію є законним та відповідним чином зареєстрованим. Враховуючи наведене, позивач вважає, що дії ОСОБА_4 суперечать вимогам ст. 796 ЦК України, відповідно до якої одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. З огляду на викладене просить визнати недійсними договори оренди майна приміщення готельно-ресторанного та адміністративно-господарського комплексу загальною площею 1 628,8 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, Івано-Франківської області, від 21 жовтня 2012 року та від 20 жовтня 2013 року, які укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 61 - 62, 66 - 67).

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, виконавчого комітету Поляницької сільської ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним та скасування п. 2 рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 23 серпня 2012 року № 167-22-2012, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про визнання права власності на нежитлові будівлі.

Посилався на те, що 27 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір суперфіцію. Згідно з п. 1.2 договору земельна ділянка надається в користування з метою здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об'єктів нерухомості на праві спільної власності в частинах 1/10 суперфіціара та 9/10 суперфіціарія. Згідно з п. 3.1 договору, його укладено на 30 років. Із наведених умов договору, а також п. п. 2.3, 8.3.3, 8.4.3, 9.1 договору однозначно слідує, що будівництво на земельній ділянці має здійснювати саме ОСОБА_6 як суперфіціарій, а натомість, здаючи земельну ділянку під забудову, відповідач як суперфіціар отримає частку у власності на об'єкти будівництва. Як вказує позивач за зустрічним позовом, законодавством України встановлено, що договір суперфіцію підлягає державній реєстрації, яку за погодженням між сторонами повинен був здійснити ОСОБА_4, однак останній, зі слів ОСОБА_6, не подав примірники договору для реєстрації, а натомість оформив право власності на нерухоме майно, одержавши відповідне свідоцтво на підставі рішення Поляницької сільської ради. На його думку, право забудови земельної ділянки не було зареєстровано виключно через неправомірні дії ОСОБА_4, а будівництво проведено за його кошти та враховуючи приписи ст. ст. 16, 392 ЦК України щодо способів захисту порушеного цивільного права та гарантій ефективного засобу юридичного захисту, право ОСОБА_6 може бути відновлено шляхом визнання права власності на збудоване на земельній ділянці нерухоме майно. Просить врахувати, що ОСОБА_4 незаконно набув право власності на готельно-ресторанний комплекс, тому всі його подальші дії з розпорядження майном також є незаконними.

Враховуючи викладене, просить визнати недійсними договори оренди від 21 жовтня 2012 року та від 20 жовтня 2013 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 167-22-2012 року від 23 серпня 2012 року в частині оформлення права власності ОСОБА_4 на готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1 628,8 кв.м, житловою площею 1278,3 кв. м, який збудований у 2012 році в АДРЕСА_1, Івано-Франківської області. Визнати незаконним та скасуватисвідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, Івано-Франківської області, до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 1243,2 кв. м, адміністративно-господарський корпус, зазначений в плані V літерою «Б», загальною площею 385,6 кв. м, навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N3» і «N9». Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_6 права користування і розпорядження нежитловими будівлями за адресою АДРЕСА_1, Івано-Франківської області, до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 1243,2 кв. м., адміністративно-господарський корпус, зазначений в плані літерою «Б», загальною площею 385,6 кв. м., навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N»-« N9», шляхом їх звільнення. Заборонити ОСОБА_4 вчиняти дії, які можуть порушити право власності ОСОБА_6 на нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1 до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 1243,2 кв. м., адміністративно-господарський корпус, зазначений в плані літерою «Б», загальною площею 385,6 кв.м., навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N3»-« N9». Визнати недійсним договір оренди від 20 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Всі судові витрати в сумі 3 441 грн просить стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 102-105).

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 5 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди від 20 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Поляницької сільської ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним та скасування пункту рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлові будівлі задоволено. Визнано недійсним та скасовано п. 2 рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 23 серпня 2012 року № 167-22-2012 в частині оформлення права власності ОСОБА_4 на готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1 628,8 кв. м, житловою площею 1 278,3 кв. м, який збудовано у 2012 році в АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1. Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня

2012 року серії НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 1 243,2 кв. м, адміністративного-господарський корпус, зазначений в плані літерою «Б», загальною площею 385,6 кв. м, навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N3»-« N9». Зобовʼязано ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_6 права користування і розпорядження нежитловими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», загальною площею 1 243,2 кв. м, адміністративно-господарський корпус, зазначений в плані літерою «Б», загальною площею 385,6 кв. м, навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N3»-

«N9». Визнано недійсним договір оренди від 20 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 5 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, за зустрічним позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_6 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Поляницької сільської ради, обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним та скасування пункту рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлові будівлі відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року повернуто цивільну справу № 354/802/13-цдля розгляду заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 5 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в задоволенні заявлених ними позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що договір оренди підлягає визнанню недійсним не з підстав відсутності її згоди на цей правочин як дружини ОСОБА_4, а через те, що на момент його укладення вже був власник ОСОБА_6, який набув правомочності власника відповідно до договору суперфіцію, згоду на укладення якого надала ОСОБА_3 Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суди виходили з того, що ОСОБА_6 є належним власником готельно-ресторанного комплексу, а договір оренди від 20 жовтня 2013 року укладено без його участі.

Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитися з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 березня 1997 року.

27 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір суперфіцію, яким ОСОБА_4 (суперфіціар) передав ОСОБА_6 (суперфіціарію) у строкове безоплатне спільне з суперфіціаром користування земельну ділянку, розташовану на території Яремчанської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення готельно-ресторанного комплексу.

Відповідно до п. 1.2 дублікату, що має силу оригіналу договору суперфіції, земельна ділянка надана в користування з метою здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об'єктів нерухомості, згідно проекту будівництва, на праві спільної сумісної власності в частинах 1/10 суперфіціара (ОСОБА_4.) до 9/10 суперфіціарія (ОСОБА_6.), згідно проекту будівництва зі збереженням цільового призначення наданої земельної ділянки.

Згідно з Витягом від 27 грудня 2011 року нотаріусом було внесено відомості про це до Державного реєстру правочинів.

Однак, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що договір суперфіцію внесений до реєстру 08 липня 2013 року.

Відповідно до коректури проекту готельно-ресторанного комплексу на АДРЕСА_1 від 2011 року, замовниками якого зазначені ОСОБА_6 - 9/10 та ОСОБА_4 - 1/10.

Відповідно до договору оренди вбачається, що він був укладений 21 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо оренди готельно-ресторанного комплексу на АДРЕСА_1

Згідно із заявою від 9 червня 2012 року ОСОБА_3 надала згоду ОСОБА_4 на позику грошей та передачу в іпотеку майна для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики.

Відповідно до п. 2 рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 167-22-2012 від 23 серпня 2012 року ОСОБА_4 дозволено оформлення права власності на готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1628,8 кв. м, житловою площею 1278,3 кв м, який збудований в 2012 році в АДРЕСА_1

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Поляницької сільської ради серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2012 року одноосібним власником на готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1628,8 кв. м, житловою площею 1278,3 кв. м, який збудований в 2012 році в АДРЕСА_1, є ОСОБА_4

Факт реєстрації ОСОБА_4 за собою права власності на спірне майно підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Із договору позики грошей від 21 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстром № 1876, вбачається, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_8 3 997 524 грн, що згідно з курсом валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128 дол. США.

Згідно зі змістом Іпотечного договору від 21 вересня 2012 року ОСОБА_4 забезпечив виконання своїх зобов'язань, що виникли в нього на підставі вищезазначеного договору позики. Предмет іпотеки за договором - нежитлові будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1

Однак судами не взято до уваги, що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 договір суперфіцію було наслідком досягнутих між ними домовленостей про спрощення способу оформлення на праві спільної сумісної власності в частинах 1/10 суперфіціара та 9/10 суперфіціарія, для будівництва та обслуговування ресторанно готельного закладу.

Згідно з додатковою угодою до договору оренди майна від 21 вересня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинили дію договору оренди майна від 21 жовтня 2012 року з 21 жовтня 2013 року.

Відповідно до договору оренди від 20 жовтня 2013 року та акта приймання-передачі майна ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір оренди ресторанно-готельного комплексу на АДРЕСА_1 та одразу передав в оренду зазначене майно. Пунктом 3.2 даного договору визначено строк оренди 6 місяців, а також переважне право орендаря на поновлення строку оренди, якщо жодна сторона в термін за один місяць до закінчення вказаного договору письмово не повідомить про намір його розірвати.

У матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 495 000 дол. США в період 2010-2012 років.

Пунктом 5.5 зазначеного договору суперфіцію укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також роз'ясненнями Держкомзему України щодо можливості укладання договорів суперфіцію (лист від 2 липня 2008 року № 14-25-7/7030) було передбачено, що договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак зазначений договір суперфіцію до державного реєстру було внесено лише 8 липня 2013 року.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формідосягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З висновками суду не можна погодитись, оскільки вказаний договір суперфіцію був внесений до Державної реєстрації нотаріусом одночасно з його нотаріальним посвідченням, доказом чого є той факт, що приватний нотаріус Могилевич Л.В., яка посвідчувала договір суперфіцію, внесла його до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише 8 липня 2013 року, тобто вказаний договір не міг бути зареєстрованим двічі. Однак судами не з'ясовано чому приватний нотаріус, яка посвідчувала договір суперфіцію, внесла його до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно майже через два роки.

Так, у п. п. 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку із цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені норми права та умови договорів уваги не звернули; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; не надано оцінку зібраним доказам, не визначились, які між сторонами виникли правовідносини та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, суди визнаючи на ОСОБА_6 право власності на нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1, а саме на ресторанно готельний заклад, не звернули увагу, що в договорі суперфіцію визначено інші частки.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини належним чином не встановлені, ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 5 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Попович

В.О.Савченко

О.М. Ситнік