Провадження № 2/0202/1058/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитно-заставним договором № CSRKAA від 31.07.2008 року у розмірі 44 097 грн. 43 коп.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн. 00 коп., з ОСОБА_1 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитно-заставного договору № CSRKAA від 31.07.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 679,23 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 23,28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.07.2011 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була задоволена частково.

Ухвалою суду від 23 лютого 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості в розмірі 9149,11 грн. Просила суд зменшити суму заборгованості за кредитним договором на: заборгованість по процентам за користування кредитом - 5006,46 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1021,30 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань 35774,99 грн.; штрафу (фіксована частина) -250 грн.; штрафу 9 процентна складова) -2564,16 грн.; сплачена сума заборгованості в період з 21 серпня 2014 року по 20 січня 2016 року -331,41 грн.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитно-заставний договір № CSRKAA, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 679,23 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 23,28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.07.2011 року.

Відповідно до п. 14.11 Договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 (пять) років.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № CSRKAA від 31.07.2008 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.

Як вказав в позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору № CSRKAA від 31.07.2008 року заборгованість за ним станом на 18.02.2013 р. склала 54 097,43 грн., в тому числі: 8 894,22 грн. заборгованість за кредитом; 5 592,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 021,30 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 35 774,99 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 564,16 грн. штраф (процента складова).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2011 року по справі № 2-1900-11 позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSRKAA від 31.07.2008 року в сумі 35 617,58 грн. звернуто стягнення на автомобіль ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий автомобіль (до 1500 куб. см.),№ кузова/шасі - ХТА 9997, реєстраційний номер: СА 5344 АЕ шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

На виконання рішення суду, 25.11.2011 року ОСОБА_1 надав довіреність, якою уповноважив ПАТ КБ "ПриватБанк" користуватися, розпоряджатися зазначеним вище автомобілем.

Відповідно до довідки від 04.04.2016 року, виданої Територіальним сервісним центром № НОМЕР_1 МВС в Черкаській області, транспортний засіб ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2, № куз. XTA9997, був зареєстрований за ОСОБА_1 13.04.2006 р.; знятий з обліку 16.10.2012 р., та перереєстрований 07.11.2012 р. на іншу особу.

Згідно виписки по рахунку, наданої представником позивача, кошти від реалізації автомобіля зайшли на рахунок 14.11.2012 року, тобто ця сума була врахована при подачі позову ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 66-72).

Оскільки відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 5 592 грн. 76 коп. та комісію у розмірі 1 021 грн. 30 коп.

Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом та комісія є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню та суд не вбачає законних підстав для зменшення заборгованості за даними платежами.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 35 774 грн. 99 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 14.2 Договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язань, передбачених ст. ст. 6.2.2 та 6.2.3 Договору щодо сплати винагород та процентів Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожний день прострочки.

Згідно п. 14.3 Договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст. 6.2.4 Договору, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожний день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.

ПАТ КБ «Приват Банк» нараховано пеню в розмірі 35 774 грн. 99 коп., а заборгованість по тілу кредиту становить 8 894 грн. 22 коп.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Отже, враховуючи, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, те, що відповідач є інвалідом І групи, непрацездатним, пенсіонером, а також, що внаслідок стягнення боргу на загальну суму заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, будуть порушені права ОСОБА_1, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 35 774 грн. 99 коп. до 500 грн. 00 коп.

Щодо заявлених позивачем вимогпро стягнення штрафів: 250 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2 564 грн. 16 коп.(процентна складова).

Згідно п. 14.9 Договору, у разі порушення Позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 (двісті п'ятдесят) гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п.п. 14.2, 14.3 Договору, у випадку виникнення прострочених зобовязань, Позичальник сплачує Банку пеню, яка нараховується за кожний день прострочення сплати кредиту. Оскільки відповідно до статі 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15.

Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню.

Щодо зменшення заборгованості ОСОБА_1 на сплачену сума заборгованості в період з 21 серпня 2014 року по 20 січня 2016 року на 331,41 грн., то як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 18.02.2013 року, а тому суд не вбачає законних підстав для її зменшення.

Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню частково.

Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3200,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження сплати та вартості наданих юридичних послуг, акту виконаних робіт, крім того юристом не надавались послуги позивачу у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 160,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись: ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 205-206,169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (18000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного Товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № CSRKAA від 31.07.2008 року станом на 18.02.2013 р. в розмірі 16 080,28 грн. (Шістнадцять тисяч вісімдесят гривень 28 коп.), в тому числі 8 894,22 грн. заборгованість за кредитом; 5 592,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 021,30 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк про стягнення заборгованості закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (18000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного Товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати по справі в розмірі 160,83 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар