РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1004/16-ц

Провадження № 2/700/463/16

28 грудня 2016 року

Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради, Лисянського району, Черкаської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку після смерті свого батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 08 листопада 2015 року помер його батько, ОСОБА_2. Після смерті батька він у встановленому порядку прийняв спадщину від нього, оформивши земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку в смт. Лисянка по вул. Берегового, 4. Проте, як виявилось, будинок до цього часу рахується за тіткою батька, ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1981 року. Батько разом з нею будував будинок і проживав в ньому, а коли вона померла то переоформив земельну ділянку, а будинок не переоформив, хоча фактично прийняв спадщину, свідоцтво на будинок втрачено, та не вірно вказано номер будинку по відношенню до земельної ділянки. Оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи, тому звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача, Лисянської селищної ради в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, направили суду клопотання про визнання позову та розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер 08 листопада 2015 року в смт. Лисянка, Черкаської області.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 червня 2016 року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 є його син, ОСОБА_1, позивач по справі, який успадкував після смерті батька земельну ділянку площею 0,0701 га. для будівництва та обслуговування будинку в смт. Лисянка вул. Берегового, 4.

Довідкою сільської ради №7560 від 20 грудня 2016 року стверджується, що адреса по вул. Берегового, 4 на даний час фактично є Берегового, 2, в звязку з зміною нумерації.

Згідно довідки БТІ від 01 травня 2016 року №485, будинок в смт. Лисянка по вул. Берегового, 4 належить на праві власності ОСОБА_3.

Відповідно до копії актового запису про смерть, ОСОБА_3 померла 29 грудня 1981 року в смт. Лисянка, Черкаської області.

З копії будинкової книги по вул. Берегового 2 (4) в смт. Лисянка вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована за вказаною адресою з 06.06.1973 року, а ОСОБА_2 з 17.08.1977 року і обоє проживали за вказаною адресою до смерті.

Вказане та факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зокрема те, що останній є племінником ОСОБА_3 та факт їх спільного проживання, підтвердили в судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Показання свідків також узгоджуються і з даними Архівних довідок від 12.09.2016 року про народження ОСОБА_3 01 квітня 1917 року та Іоана, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Боярка, Звенигородського повіту, Київської губернії, де їх батьками вказані ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7.

За таких обставин вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення можуть бути задоволенні, оскільки стосуються предмета даного позову.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач є спадкоємцем майна померлого батька за законом, та прийняв спадщину згідно вимог ст. 1269 ЦК України.

Постановою Державного нотаріуса від 18 жовтня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька в звязку відсутністю всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Сам же батько позивача, в порядку визначеному ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 прийняв її спадщину, але свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В звязку з смертю спадкодавця, реєстрація права власності на спадкове майно у відповідному державному реєстрі неможлива. Відтак, не може видати з цих підстав нотаріус і свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно після смерті матері.

Так, відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 3.1. інформаційного листа (узагальнення) ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 16, 25, 1261, 1268, 1296, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1981 року є тіткою ОСОБА_2, який помер 08 листопада 2015 року в смт. Лисянка, Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Лисянка, Лисянського району Черкаської області по вул. Берегового, 2, що належав померлій ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд.

Головуючий - Пічкур С. Д.