Справа №442/7382/16-ц
Провадження №2/442/2580/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамар О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про припинення зобовязання,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась з позовом про припинення своїх зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрінком» за Кредитним договором №80135 від 29.09.2008 року (з усіма змінами та доповненнями) в розмірі 14586,72 доларів США, що еквівалентно 371901,55 (Триста сімдесят одна тисяча девятсот одна грн. 55 коп.) гривень із врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.10.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 371901,55 (Триста сімдесят одна тисяча девятсот одна грн. 55 коп.) гривень у відповідності до Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016 року, складеної на підставі Договорів про відступлення права вимоги від 21.10.2016 року за Договором банківського вкладу «Легке літо» за №15-117541-33 від 28.07.2015 року в сумі 250000,00 гривень та Договором банківського вкладу «Легке літо» за №15-117541-30 від 27.07.2015 року в сумі 121901,55 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує з посиланням на ст. 601 ЦК України та вважає, що внаслідок надіслання на адресу відповідача заяви про зарахування однорідних вимог, відбулось погашення заборгованості за кредитом, що в свою чергу призвело до припинення зобовязання визначеного Кредитним договором №80135 від 29.09.2008 року (з усіма змінами та доповненнями).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ПАТ «Укрінком» в дане судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та розпискою представника в судовій повістці, а тому керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає дану сторону повідомленою про дату судових засідань. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 29.09.2008 року між ПАТ «Український інноваційний банк» правонаступником якого являється ПАТ «Укрінком» та позивачем було укладено кредитний договір за №80135, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 40000,00 доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 28.09.2010 року.

Додатковими договорами до кредитного договору №80135 від 29.09.2008 року неодноразово вносилися зміни, а саме щодо продовження строк користування кредитними коштами, визначивши його в кінцевому випадку до 28.11.2015 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галантерея-Сувеніри» було укладено Іпотечний договір, посвідчений 30.09.2008 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2, реєстраційний номер 704, згідно якого ТзОВ «Галантерея-Сувеніри» передало відповідачу в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 81,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, пл. Ринок, 31.

Позивачем зазначається, що ним визнається заборгованість перед відповідачем по кредитному зобовязанню в розмірі 13650,00 доларів США заборгованості по кредиту та 936,72 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, що в загальному становить 14586,72 доларів США.

Також судом встановлено, що 21.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше Травня» та позивачем було укладено Договори про відступлення права вимоги на загальну суму 400000,00 гривень.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 ЦК України, встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов даних договорів Первісний кредитор ТзОВ «Перше Травня» передає, а Новий кредитор позивач приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-33 від 28.07.2015 року на суму 250000,00 гривень та Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-30 від 27.07.2015 року частково суму 150000,00 гривень, укладеним між Первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (), правонаступником якого являється відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Необхідність наявності згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні зазначеними Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-33 від 28.07.2015 року та Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-30 від 27.07.2015 року не передбачена. Умови про заборону (недопустимість) зарахування зустрічних вимог вказані договори також не містять.

Судом встановлено, що за зазначеними вище договорами про відступлення усі права, які належали попередньому кредитору перейшли до нового кредитора позивача у день підписання сторонами цього договору, тобто 21.10.2016 року.

Зазначені вище Договори про відступлення права вимоги від 21.10.2016 року є правомірними в силу ст. 204 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані у судовому порядку недійсними.

01.11.2016 року позивачем було надіслано на адресу відповідача ОСОБА_3 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016 року та проханням щодо надання усіх необхідних документів, які свідчитимуть про припинення кредитного зобовязання, а також щодо зняття обтяжень із майна, яке слугувало забезпеченням по кредиту, що підтверджується поштовою квитанцією з описом про відправку цінного листа за ідентифікатором 740.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б вказували на заперечення відповідачем дійсності права вимоги позивача до нього, заперечення суми кредитного зобовязання згідно заяви про зарахування однорідних вимог, а також не спростовано такі обставини належними засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними; бути однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом встановлено, що за Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-33 від 28.07.2015 року ТзОВ «Перше травня» розмістило у відповідача вклад в розмірі 250000,00 гривень з терміном повернення до 22.01.2016 року, право вимоги по якому повністю було відступлене на користь позивача згідно Договору про відступлення права вимоги від 21.10.2016 року, та Договором банківського вкладу «Легке літо» № 15-117541-30 від 27.07.2015 року ТзОВ «Перше травня» розмістило у відповідача вклад в розмірі 250000,00 гривень з терміном повернення до 22.01.2016 року, право вимоги на частину якого в сумі 150000,00 гривень було також відступлене на користь позивача згідно Договору про відступлення права вимоги від 21.10.2016 року.

Отже, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно заяви позивача від 31.10.2016 року було здійснене належним чином з огляду на те, що за всіма зарахованими зустрічними вимогами строк виконання настав.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 202 та ч. 2 ст. 601 ЦК України, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Чинне законодавство України не передбачає спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, а відтак - такий правочин вважається вчиненим, а зобов'язання, відповідно, припиненим внаслідок заліку однорідних вимог у момент вчинення правочину, тобто у момент реалізації правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 від 31.10.2016 року про зарахування зустрічних однорідних вимог позивачем було вчинено у день передачі поштовій установі для надіслання відповідачу, тобто коли відбулась реалізація цього правочину через відповідне зовнішнє волевиявлення.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другою сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. (Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року у справі № 6-301цс15).

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином, кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання припиненим зобовязання позивача за Кредитним договором №80135 від 29.09.2008 року внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом вчинення останнім одностороннього правочину, а саме Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016 року, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України , а зокрема у постанові від 30.11.2016 року у справі №910/20978/15.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними документами.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати припиненим з 01.11.2016 року зобов'язання ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрінком» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3 літера А, ) за Кредитним договором №80135 від 29.09.2008 року (з усіма змінами та доповненнями) в розмірі 14586,72 доларів США, що еквівалентно 371901,55 (Триста сімдесят одна тисяча девятсот одна грн. 55 коп.) гривень із врахуванням офіційного курсу НБУ на 31.10.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 371901,55 (Триста сімдесят одна тисяча девятсот одна грн. 55 коп.) гривень у відповідності до Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016 року, складеної на підставі Договорів про відступлення права вимоги від 21.10.2016 року за Договором банківського вкладу «Легке літо» за №15-117541-33 від 28.07.2015 року в сумі 250000,00 гривень та Договором банківського вкладу «Легке літо» за №15-117541-30 від 27.07.2015 року в сумі 121901,55 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрінком» (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Сметаніна, буд. 3 літера А, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 гривень..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Суддя __________________ О.В. Крамар