Справа № 509/3478/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, визнати за нею права власності в порядку спадкування за законом, після смерті своєї матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. - на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, який згідно запису № 22 у погосподарській книзі по особовому рахунку № НОМЕР_1 був побудований у 1958 р. на присадибній ділянці площею 0,23 га і відповідно, не зареєструвала своє право власності на будинок та на земельну ділянку площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, яка згідно рішення Барабоської с/р № 248-У від 16.01.2007 р. була надана у приватну власність спадкодавцю ОСОБА_2, і відносно якої остання розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, але у зв'язку зі смертю, не закінчила оформлення приватизації і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно.

В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, однак надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свої позовні вимоги та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просила суд, слухати справу за її відсутності (а.с. 33,34).

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій просив суд, слухати справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду (а.с. 35).

Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 31/2011, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ст. 1258 ч. 2 ЦК України - кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На думку суду, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом).

Суд встановив, що після смерті матері позивачки - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., відкрилася спадщина у вигляді : житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, який згідно запису № 22 у погосподарській книзі по особовому рахунку № НОМЕР_1 був побудований у 1958 р. на присадибній ділянці площею 0,23 га та на земельну ділянку площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, яка згідно рішення Барабоської с/р № 248-У від 16.01.2007 р. була надана у приватну власність спадкодавцю ОСОБА_2 (а.с. 6,12-14).

Вказану спадщину прийняла позивачка та її рідна сестра ОСОБА_3, яка померла пізніше 29.11.2014 р., заливши заповіт на ім`я позивачки, однак не оформивши своїх спадкових прав на вказане спадкове майно, і які звернулися до нотаріуса за отриманням свідоцтв на право на спадщину за законом в рівних частках, у чому їм було відмовлено нотаріусом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно (а.с. 7-11,18-32).

Таким чином, враховуючи те, що згідно довідки виконкому Барабойської с/р № 470 від 17.08.2016 р. про те, що відповідно до запису в погосподарській книзі № 6 станом на 2011-2015 р.р., особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою : АДРЕСА_1 дійсно проживала спадкодавець ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., за даною адресою числиться присадибна ділянка площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок 1958 р. побудови, і аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Таким чином, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набула право власності на нерухоме майно у вигляді вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, побудувавши вказаний будинок у 1958 р., а тому вказаний позов в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з визнанням за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок (а.с. 12).

Однак, у в задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права власності чи права на завершення приватизації на спадкову земельну ділянку площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 - слід відмовити з огляду на те, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя хоча і отримала рішення № 248-У від 16.01.2007 р. про надання їй в приварну власність вищевказаної земельної ділянки, однак це не свідчить про початок процедури приватизації нею земельної ділянки на протязі 3-х років до своєї смерті, і крім того, органами місцевого самоврядування не було відмовлено позивачці, як спадкоємиці ОСОБА_2 у завершенні процедури приватизації.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1222,1225,1234,1258,1262,1268,1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити частково ;

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованогоа за адресою : АДРЕСА_1 ;

3.В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Гандзій Д.М.