УхвалА

іменем україни

1 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 серпня 2003 року між банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 29 тис доларів США, зі сплатою 14 % річних на строк до 8 серпня 2013 року. 10 вересня 2003 року між ними укладено договір застави, за умовами якого ОСОБА_4 передав банку в заставу належну йому квартиру АДРЕСА_1. 1 вересня 2004 року між ними було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з умовами якого строк погашення кредиту змінено - до 8 серпня 2018 року. 27 січня 2011 року банк уклав з відповідачем договір про внесення змін до кредитного договору, згідно з умовами якого (п. 1.1) ними реструктуризовано заборгованість, погоджено графік її погашення, а також розмір заборгованості - 15 586 доларів США.

Оскільки відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання, на вимоги не реагував, станом на 18 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 586 доларів США, 7 093, 01 долари США за несплату процентів за користування кредитними коштами і 4 305, 03 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язання.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» просило позов задовольнити та стягнути на його користь з відповідача вказану кредитну заборгованість.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2016 року позов ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 679, 01 доларів США. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 586 доларів США і заборгованість за процентами у розмірі 5 056, 31 доларів США, а всього - 20 642, 31 доларів США. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» судові рішення не оскаржило.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку, про те що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, яка стягнута судом за розрахунком, який відповідає вимогам закону та умовам договору (а. с. 85-93).

Доводи касаційної скарги про пропуск позовної давності безпідставні, оскільки в силу ст. 264 ЦК України відбулося переривання позовної давності щодо тіла кредиту, так як відповідач визнав свою основну кредитну заборгованість, уклавши з банком 27 січня 2011 року договір про реструктуризацію боргу, встановивши графік погашення боргу з 10 грудня 2014 року по 8 серпня 2018 року (а. с. 43). Зазначене підтверджено графіком погашення заборгованості, який є додатком № 1 до цього договору (а. с. 44-45), тому посилання касаційної скарги про те, що строк позовної давності має обчислюватись з 22 серпня 2011 року є безпідставним. При цьому апеляційний суд вірно зменшив розмір стягнутих процентів за користування кредитом відповідно до строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, так як щодо сплати процентів умови про реструктуризацію не було, тобто не було визнання боргу в цій частині.

Районний суд відмовив у позовних вимогах про стягнення пені і в цій частині рішення не оскаржувалось.

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, встановлення інших фактичних обставин, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний