Справа № 343/1342/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2263/2016
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 на вказане рішення подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно ухвалене внаслідок неповного зясування судом обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що з листопада 2015 року на нього постійно чинився тиск зі сторони відповідача. Вказане мотивувалося скаргами від батьків та учнів Тростянецької ЗОШ. Крім того, 15.03.2016 під час чергової перевірки за участю заступника департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської ОДА йому було запропоновано звільнитися із займаної посади. Апелянт зазначив, що пережив велике потрясіння, а тому написав заяву про звільнення з посади директора за згодою сторін 14.06.2016. На думку позивача, судом неналежно оцінено докази, а саме покази свідка, що він не бажав звільнятися із займаної посади і написав заяву під час однієї з перевірок і тільки після того як його повідомили про можливе звільнення через невідповідність займаній посаді. Тому позивач вважає, що його звільнення відбулося з ініціативи роботодавця та в період, коли він знаходився на стаціонарному лікуванні в порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити з указаних у ній мотивів. Апелянт пояснив, що дійсно писав заяву про звільнення за згодою сторін, але під тиском. Тиск чинився незадоволеними батьками, які організовували масові акції, тиск чинився відповідачем. Йому запропонували або писати заяву на звільнення або буде перевірка. Він перевірок не боїться, однак змушений був написати заяву. Про наказ щодо звільнення дізнався 01.06.2016, але не відкликав заяву відразу, бо думав, що цього не можна робити. Але у день звільнення така його заява була зареєстрована. Його звільнили незаконно, з ініціативи відповідача у день, коли він хворів.

Представник відповідача категорично заперечив апеляцію. Вказав, що позивач вже біля 40 років є директором цієї школи. Останнім часом до нього дуже багато зауважень від жителів села збирався схід села з приводу його керівництва школою. Скарги направлялись в управління і вони змушені були реагувати. Згода сторін спільне волевиявлення, ніякого тиску на позивача не чинилось і це судом першої інстанції встановлено однозначно. Позивач знав про звільнення, заяви не відкликав і його було звільнено наказом від 31.05.2016 з 14.06.2016. Вже після того як позивач був звільнений з початком дня 14.06.2016, о 14.30 було зареєстровано його заяву про анулювання угоди в час, коли наказ вже діяв і угода про припинення договору була реалізована. Тому і перебування його на лікарняному 14.06.2016 ніяк не свідчить про порушення прав звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності не допускається тільки у випадку звільнення з ініціативи роботодавця (ст. 40, 41 КЗпП України) протягом дії договору.

Заслухавши апелянта і його представника, представника відповідача колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 з 03.09.1976 працював директором Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що підтверджується світлокопією трудової книжки (а.с. 4).

Наказом № 145-к від 31.05.2016 ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6) на підставі його заяви з 14.06.2016 року.

Як вбачається з світлокопії заяви від 15.03.2016 ОСОБА_2 просить звільнити його з посади директора Тростянецької ЗОШ за згодою сторін 14.06.2016 (а.с. 15).

14.06.2016 позивачем на ім'я начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА було подано заяву, у якій він доводить до відома про відкликання заяви про звільнення з посади директора Тростянецької ЗОШ за згодою сторін (а.с. 7).

Начальником управління освіти, молоді та спорту РДА ОСОБА_3 в телефонному режимі було запропоновано ОСОБА_2 отримати наказ від 31.05.2016 року №145-к про його звільнення з 14.06.2016 року за угодою сторін та трудову книжку в день звільнення 14.06.2016 року, про що складений відповідний акт про відмову від підпису від 01.06.2016 (а.с. 17, 18).

Згідно світлокопій повідомлень № 46/01-08/53 від 14.06.2016 та повторного - №48/01-08/53 від 21.06.2016, скерованих ОСОБА_2 начальником управління освіти, молоді та спорту РДА, в яких йдеться про необхідність зявитись в управління для отримання трудової книжки у звязку зі звільненням з14.06.2016 року на підставі заяви за угодою сторін п. 1 ст.36 КЗпП України. Зі змісту повідомлень вбачається, що бухгалтерією управління освіти проведено повний розрахунок з позивачем відповідно до чинного законодавства України (а.с. 20, 21, 22).

З повідомлення з Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошти» вбачається, що рекомендовані листи з вищезгаданими повідомленнями від 14.06.2016 та від 23.07.2016 були повернуті за терміном зберігання 15.07.2016 та 23.07.2016 (а.с. 50).

На а.с. 24 міститься копія Листка непрацездатності від 14.06.2016, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував у стаціонарі з 01.06.2016 до 14.06.2016.

Згідно копії Наказу № 24 від 12.01.2016 управління освіти, молоді та спорту Долинської ОДА «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, позивачу оголошено догану (а.с. 28-29).

На а.с. 25, 26 міститься Протокол сходу селян від 25.12.2015 та Заява від 22.12.2015 щодо незадовільної роботи директора Тростянецької ЗОШ ОСОБА_2 з клопотання про звільнення позивача із займаної посади.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 було дотримано вимоги законодавства про працю і підстав для його поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, немає.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням і приймає до уваги наступне.

26.10.2016 Верховний Суд України у справі № 6-1269цс16 вказав, що однією з підстав припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України) та сформулював наступні ознаки, відповідно до яких суди можуть визначити чи звільнено працівника за згодою сторін чи з ініціативи власника:

- має бути домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою саме з підстав, передбачених ч. 1 ст. 36 КЗпП України;

- має бути волевиявлення працівника на припинення трудового договору за згодою сторін в момент видачі наказу про звільнення;

- має бути з`ясовано чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Зіставляючи ці кваліфікуючі ознаки з обставинами справи колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було досягнуто домовленість про припинення трудового договору за взаємною згодою сторін, оскільки це прямо вказано у заяві позивача та підтверджено відповідачем і його діями. Посилання позивача на тиск не підтвердилось даних про це у матеріалах справи немає, а позивач мав можливість до видачі наказу про звільнення відкликати свою заяву і анулювати досягнуту домовленість. Сходи селян та обґрунтовані їх скаргами перевірки відповідача не можуть оцінюватись як тиск, оскільки даних про якісь загрози чи незаконні форми поводження немає позивач мав всі можливості не звільнятись за згодою сторін або вчасно анулювати домовленість. Про наказ позивач знав з наступного дня, після його видачі 01.06.2016, до 14.06.2016 він міг анулювати згоду, але цього своєчасно не зробив направив заяву у день, коли відповідно до домовленості трудовий договір вже було припинено.

Колегія суддів вважає, що судом вірно визначено те, що звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності не є підставою для його поновлення, оскільки положення ч. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачають заборони звільнення працівника за угодою сторін під час тимчасової непрацездатності, тим більше що наказ про припинення договору було видано за день до того як позивач захворів.

У цій ситуації і договір вже був припинений, правові підстави для поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

За наведених обставин апеляційну скаргу належить відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_4