Справа № 761/709/16-ц
Провадження № 2-з/761/126/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.

розглянувши заяву Національного банку України про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно по справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), та/або відносно якого ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником, зокрема, але не обмежуючись, на частку в майні товариства, пропорційно розміру у статутному капіталі частки, що належить відповідачу ТОВ «Ворскла Сталь» (), Благодійний фонд «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» (). Заява мотивована тим, що відповідач має зобов'язання перед Національним банком у сумі 1 539 358 515,35 грн., а також відсутність його дій щодо виконання своїх зобов'язань у добровільному порядку, поведінку відповідача та можливі наслідки такої поведінки, переконані, що є реальні підстави вважати, що невжиття заходів для забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 3 роз'яснив, що з метою забезпечення виконання судового рішення в майбутньому можна накласти арешт також на випущені в будь-якій формі акції, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, оскільки такий арешт не зупиняє та не обмежує інші права учасників товариства, у тому числі право на участь в управлінні останнім, на одержанням інформації про його діяльність і девідентів.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, зокрема, але не обмежуючись, на частку в майні товариства, пропорційно розміру у статутному капіталі частки, що належить відповідачу ТОВ «Ворскла Сталь» (), Благодійний фонд «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» ().

На підтвердження наявності у відповідача даного майна було надано копії витягів з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якого станом на 03.02.2016 року ОСОБА_1 є засновником (учасником) та/або кінцевим бенефіціатором товариства ТОВ «Ворскла Сталь» ) розмір статутного капіталу якого становить 110 000,00 грн.

Як вбачається із витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_1 є засновником Благодійного фонду «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» (), розмір статутного капіталу - 0,00 грн.

За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного процесуального законодавства України суд вважає за можливе відмовити у задоволенні заяви, зважаючи на те, що ініціатором заяви не доведено, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частку в майні товариств не призведе до перешкод у здійсненні господарської діяльності останніх.

Докази щодо наявності у відповідача іншого майна, на яке може бути накладено арешт в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Національного банку України про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо її не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: