Справа № 344/1783/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2268/2016
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого явилось АТ «УкрСиббанк», у наступному Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір від 07 липня 2006 року, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 55 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних з кінцевим терміном повернення 05 липня 2023 року. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передає (відступає) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечувалося окремими договорами поруки, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Зобовязання позичальником ОСОБА_3 належним чином не виконувалися, у звязку з чим, станом на 20 листопада 2013 року за ним наявна заборгованість в сумі 43 538,26 грн. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 43 538,26 грн, та судовий збір.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором №293/493-06 від 07.07.2006 року в сумі 43 538, 26 грн. та 435, 38 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що договори поруки, укладені з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 припинили свою дію, оскільки позов до поручителів предявлений більш ніж через шість місяців з дня настання строку виконання зобовязання та у звязку зі збільшенням розміру зобовязання без погодження з поручителями.

Також апелянт вказала, що судом порушено норми процесуального права, а саме положення ст.ст.169, 207 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в три останні судові засідання представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача у матеріалах справи відсутня, тому суд зобовязаний був 14 травня 2014 року постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, а не розглядати справу по суті та ухвалювати рішення.

Просить заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2014 року скасувати.

Вислухавши представника відповідача ОСОБА_3, представника позивача, доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Оскільки рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_2, а інші відповідачі його не оскаржують, тому рішення переглядається апеляційним судом лише в частині, що стосується прав та обов»язків відповідача ОСОБА_2, тобто в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 (позичальника) в солідарному порядку разом з відповідачем ОСОБА_2 (поручителем) заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором перед позивачем, яка утворилася з його вини в результаті невиконання належним чином зобовязання за кредитним договором, а відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є поручителями за зобовязанням відповідача ОСОБА_3, тому, відповідно до ст. 554 ЦК України, несуть солідарну відповідальність.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого явилось АТ «УкрСиббанк», у наступному Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (позичальником), укладений договір про надання споживчого кредиту №293/493-06 від 07 липня 2006 року (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено №1), відповідно до якого банк надав, а позичальник ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 55 000, 00 доларів США, що еквівалентно 277 750,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору, з процентною ставкою у розмірі 13,00 % річних, зі сплатою з 07 липня 2006 року по 05 липня 2013 року. (а.с.6-15).

Згідно п.1.2.2. даного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до договору (а.с.16-18)), але в будь-якому випадку не пізніше 05 липня 2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9.,5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. договору.

Згідно графіку погашення кредиту днем сплати кредиту є 20 число кожного місяця, у яке повинні сплачуватися щомісячно ануїтетні платежі по 654.76 доларів США (а.с.16-18), а строк сплати процентів встановлено з 01 по 20 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п.1.3.4. договору).

За змістом п.2.1. договору, у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком прийнята іпотека нерухомості, а саме житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, згідно договору іпотеки, а також порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № 1/293-П, ОСОБА_5Л згідно договору поруки № 2/293-П, № 1/293-П, ОСОБА_6 згідно договору поруки № 3/293-П.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №293/493-06 від 07 липня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 (позичальник), відповідачем ОСОБА_2 (поручитель) 07 липня 2006 року було укладено договір поруки №1/298-П, відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником всіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі (а.с.22-23).

За змістом п. 1.2. зазначеного договору поруки поручителю відомі всі умови кредитного договору, укладеного між кредитором і позичальником, в тому числі: предмет договору кредит; сума договору 55 000,00 доларів США; термін повернення кредиту 05 липня 2013 року; відсоткова ставка 13% річних; термін та порядок сплати відсотків щомісячно; інші штрафні санкції у відповідності до кредитного договору; інші умови у відповідності до кредитного договору.

Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4., 2.1. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у визначеному кредитному договорі. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. У випадку невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору, кредитор має право висунути свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання через 3 дні з моменту невиконання своїх зобовязань позичальником по кредитному договору.

30 січня 2009 року між банком та ОСОБА_3 укладені додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 липня 2006 року № 2 (щодо зміни схеми погашення кредиту) та № 3 (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації).

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, а саме позичальник зобов»язався з дати підписання цієї додаткової угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу (20 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов»язаний сплатити ануїтетний платіж), розмір якого складає 520,00 доларів США. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу, встановленого цим пунктом договору, і буде складатися із суми фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати позичальником всіх попередніх ануїтетних платежів. Нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. (а.с.19-20)

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. додаткової угоди № 3 сторони домовились про перенесення строків виконання зобов»язань позичальника зі сплати процентів за договором: сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 по 31 грудня 2008 року, здійснюється позичальником в період з 01 січня 2014 року по 20 січня 2014 року згідно умов договору; про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором: позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі у термін не пізніше 05 липня 2023 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. (а.с.21)

30 січня 2009 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 (апелянтом) укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 1/298-П від 07 липня 2006 року (згода забезпечувати змінене зобов»язання), відповідно до п. 1 якої у зв»язку з укладенням між банком та ОСОБА_3 додаткової угоди № 3 від 30 січня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 липня 2006 року поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов»язання, забезпеченого договором, а саме: сума кредитного договору 55 000,00 доларів США еквівалентна 423 500,00 гривень на день укладення додаткової угоди, процентна ставка 13%, розмір ануїтетного платежу 520,00 доларів США, графік погашення кредиту, кінцевий термін виконання основного зобов»язання 05 липня 2023 року. Всі інші умови кредитного договору залишилися без змін.

Відповідно до п. 2 цієї додаткової угоди поручитель зобов»язався перед банком відповідати за виконання боржником усіх його зобов»язань перед банком, що виникли з кредитного договору, існуючих і тих, що можуть виникнути у майбутньому. У випадку зміни в подальшому умов кредитного договору поручитель підписанням цієї додаткової угоди підтверджує свою згоду на здійснення таких змін у майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту додаткової угоди не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін в майбутньому. (а.с.28).

Із розрахунку заборгованості встановлено, що у звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором станом на 20 листопада 2013 року виникла заборгованість за договором 1 від 07.07.2006р.: прийнято на баланс позивачем на підставі договору уступки права вимоги 19.12.2011р. поточну суму заборгованості за відсотками у розмірі 477,70 + 78,11 = 555, 81 доларів США, заборгованість за кредитом поточну у розмірі 1105,52 доларів США та заборгованість за кредитом прострочену у розмірі 2529,78 доларів США. Відповідачем здійснена оплата за тілом кредиту 20.05.2012 р. у розмірі 123,58 доларів США та 20.05.2013р. у розмірі 50 доларів США, тому заборгованість за тілом кредиту складає 1105,52+2529,78-123,58-50,00= 1461, 72 доларів США. Розмір нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості складає 1801,03 доларів США, розмір нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості складає 680,83 доларів США, а всього відсотків нараховано 2481,86 доларів США, з яких сплачено 19.06.2012р. 396,42 доларів США, 19.07.2013р. 50 доларів США та 19.08.2013р. 50 доларів США, тому заборгованість за відсотками на 20.11.2013р. становить 1985, 44 доларів США, а всього заборгованість за тілом кредиту та відсотками складає 5447, 16 доларів США, що по курсу НБУ (100 доларів США 799,3 грн.) складає 43 539,15 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (позивачем) укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останній набув прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, у тому числі, поруки (а.с.50-51), згідно акту прийому-передачі документації від 01.03.2012р. позивач прийняв документи щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 за номером кредитного договору 293/493-06 (первісний) та № 0 (а.с.52)

Позивачем 27 січня 2014 року поштовою кореспонденцією направлялися вимоги відповідачу ОСОБА_3 (позичальнику) та ОСОБА_2 (поручителю), яка є апелянтом, про сплату заборгованості за кредитним договором, що підтверджується текстами досудових вимог (а.с.42,43), реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком про оплату цих поштових відправлень (а.с. 48-49).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статі 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.1 та 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 6-223цс16 від 04 вересня 2016 року при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 за первісним кредитним договором повинен був сплачувати кредит щомісячно у строки, зазначені у графіку по 654,76 доларів США тіла кредиту, а також проценти за користування кредитом, які нараховувалися банком окремо, починаючи з 20.08.2006 року і до 05 липня 2013 року.

30 січня 2009 року ним були укладені з банком додаткові угоди, відповідно до яких тіло кредиту повинно було сплачуватися по 520,00 доларів США кожного 20 числа місяця, починаючи з дня укладення угоди і до 05 липня 2023 року, а сплата процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 01 по 31 грудня 2008р. перенесена на період з 01 січня по 20 січня 2014р.

Відповідач сплачував кошти за кредитом (тіло та проценти) у травні, червні та липні 2013 року. Останній платіж позичальником було здійснено 31.07.2013 року у розмірі 50, 00 доларів США, який зарахований банком 19.08.2013р., що підтверджується квитанцією, наданою відповідачем та розрахунком заборгованості. Наступний платіж повинен був бути внесений не пізніше 20 числа вересня місяця 2013 року.

Отже, позивачу стало відомо про порушення його права з 21 вересня 2013 року, а повідомив він поручителя та боржника про порушення зобовязання позичальником у січні 2014 року, змінивши строк виконання зобов»язання. Позов пред»явлений у лютому 2014 року.

Отже, доводи апелянта про припинення поруки у зв»язку з пропуском шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобовязання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Договором поруки та додатковою угодою, укладеними з апелянтом, також визначено, що договір поруки набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором (п.3.1. Договорів поруки), кінцевий термін виконання основного зобов»язання - 05 липня 2023 року.

Таким чином, доводи апелянта про збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв»язку зі зміною строку виконання основного зобов»язання без згоди поручителя не заслуговують на увагу, оскільки підписанням додаткової угоди до договору поруки апелянт погодилася як на зміну строку виконання основного зобов»язання, так і на зміну ануїтетного платежу.

Посилання апелянта ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки згідно ч. 3 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду, не заслуговують на увагу. Так, згідно заяви представника Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» від 14 травня 2014 року, останній вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, та не заперечує щодо заочного розгляду справи. (а.с.92). У той же день справа розглянута судом по суті і судом не визнавалася явка представника позивача обов»язковою, тому суд першої інстанції правильно розглянув справу по суті.

Таким чином, задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та рішення суду відповідає обставинам справи.

Що ж стосується вирішення питання про стягнення судового збору. То суд першої інстанції допустився помилки, стягнувши його у солідарному порядку з усіх відповідачів.

Відповідо до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, судові витрати слід стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає зміні, оскільки неправильно застосовані норми матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314,316,317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2014 року змінити, скасувавши його в частині стягнення в солідарному порядку судових витрат.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути судові витрати з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» по 108.85 (сто вісім гривень вісімдесят п»ять копійок) з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7

ОСОБА_8