Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якого є мати - ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що їй належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1.

В даній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, - її доньки та її онука - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані особи не проживають за місцем реєстрації вже понад 6 років і не використовують житло за призначенням.

Вона - пенсіонер, комунальні послуги на теперішній час складають дуже велику частку від її пенсії. Донька та онук зареєстровані в її квартирі, але не оплачують комунальні послуги (газ, вода, вивіз сміття), вони виїхали до Російської Федерації та на теперішній час їх місце проживання чи перебування їй не відомо.

Позивачка просить суд визнати втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, просить їх задовольнити .

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2, яка представляє свої інтереси та інтереси сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином.

В судове засідання представник виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області не з'явився, але міський голова надав заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - є донькою ОСОБА_1, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - її онуком та сином ОСОБА_2, що підтверджується поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві, свідоцтвом про усиновлення, (удочеріння), довідками виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, Актом обстеження, які є у справі.

Отже, відповідачі - є членами сім'ї позивачки.

Позивачка - є власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2003 року, що підтверджується договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом, які є в справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зазначеній квартирі зареєстровані, але не проживають на протязі 6 (шести) років, що підтверджується, крім пояснень позивачки, викладених у позові, довідкою виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, Актом обстеження, які є у справі.

Позивачка, як власниця вказаного житла, має право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. ЇЇ право приватної власності є непорушним. Згідно ст.321 ЦК України, позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них; відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; відповідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Таким чином, права позивачки, як власниці квартири, захищаються державою.

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивачка, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Такими чином, відповідачі, які є членами сім'ї позивачки, не проживаючи в зазначеній квартирі, яка належить позивачці, та не оплачуючи кошти на її утримання, чинять позивачці перешкоди в користуванні своєю власністю, порушують її права власника квартири, тому суд, виходячи з принципів об'єктивності, законності та розумності, проаналізувавши встановлені в судовому засіданні обставини та надані сторонами докази, а також зазначені законодавчі норми, вважає необхідним їх усунути шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, суд враховує, що ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг 14 років.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі не надали суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є).

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст.ст.29, 181, 316-319, 321, 325, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 174, 208-209, 212-215, 224, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду Ю.А.Степаненко