Справа №329/864/16-ц
Провадження 2/329/345/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016року смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого - судді Поди Н.М

при секретарі: Сивак В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Чернігівського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, КП «Імпульс» Пологівської районної ради про визнання права власності на самочинно збудовані господарські (присадибні) будівлі,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 27.05.2011р. отримала у спадок житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м по провул. Нагірному смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. При оформленні спадщини було виявлено, що у період часу з 1996р. по 1999р. батьками самовільно збудовані присадибні будівлі: сарай площею 23,9 квм. та сарай площею 24,3 кв.м.

19.01.2016р. КП «Імпульс» Пологівської районної ради виготовлено технічний паспорт на будинок та присадибні будівлі і споруди. Відділом містобудування та архітектури ОСОБА_2 РДА підтверджена відповідність розташування вищевказаних сараїв вимогам державних будівельних норм. При зверненні з заявою та декларацією до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області з приводу прийому в експлуатацію самочинно побудованих присадибних будівель та споруд їй було відмовлено у реєстрації з посиланням на те, що термін реєстрації будівель, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт завершився 31.12.2015р. Вважає, що має право на визнання за нею права власності на самочинно побудовані сараї, оскільки вони розташовані на земельній ділянці, яка надана саме для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У зв'язку з чим просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно сарай літ. «З» площею 23,9 кв.м, сарай літ. «Р» площею 24,3 кв.м, яке розташоване по провул. Нагірному, 17 смт. Чернігівка Запорізької області.

В судовому засіданні представник позивачки, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надавши пояснення щодо змісту позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Чернігівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу без їх участі.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, надав до суду заперечення, в якому зазначив, що вимоги позивача мають бути залишені без задоволення, так як відсутня оцінка технічного стану будівель, без якої неможливо дозволити їх експлуатацію і як, наслідок, визнати право власності.

Представник третьої особи, КП «Імпульс» в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та залишає вирішення позову на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, позивачка ОСОБА_1 27.05.2011р. отримала в порядку спадкування за заповітом жилий будинок № 17 по провул. Нагірному в смт. Чернігівка Запорізької області.(а.с.5)

Згідно технічної документації жилий будинок вказаний за літ. А, саманний, загальною площею 57,2 кв.м. та господарчі будівлі і споруди, літня кухня за літ. «Б», прибудова за літ. «б», сарай за літ. «Ж», погріб, убиральня, колодязь, за винятком самовільно збудованих сараїв літ. «З», «Р». (а.с. 8-10)

Факт належності житлового будинку позивачу ОСОБА_1 також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «Імпульс» Пологівської райради (а.с.6).

Згідно виписки з протоколу № 3 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна Чернігівського району Запорізької області, датованих 12.05.1962р., ОСОБА_4, батька ОСОБА_1, наділено земельною ділянкою для побудови житлового будинку по провул. Нагірному №11 «а» с. Чернігівка у розмірі 0,10 га.

Відповідно до рішення виконкому ОСОБА_2 селищної ради депутатів трудящих Чернігівського району Запорізької області №18 від 08.10.1962р. ОСОБА_4 дозволено провести будівництво житлового будинку на земельній ділянці наділеній рішенням загальних зборів колгоспу ім. Калініна по провул. Нагірному № 11-А.

Відповідно до дозволу № 57 на виконання робіт від 08.10.1965р., наданого виконкомом селищної ради депутатів трудящих с. Чернігівка ОСОБА_4 дозволено будівництво по провул. Нагірному № 11-а смт. Чернігівка Запорізької області.

Самовільно збудований сарай літ. «З», відповідно до схематичного плану земельної ділянки та характеристики будинку, господарських будівель та споруд, збудовано в 1999р., біля будівлі літньої кухні та її прибудови, площею 23,9 кв.м. А самовільно збудований сарай, за літ. «Р», збудовано в 1996р., знаходиться окремо від інших будівель, його площа становить 24,3 кв. м.

Таким чином, вказані вище будівлі сараїв, згідно технічної документації зазначені за літ. «З», та за літ. «Р», побудовані на земельній ділянці, яка була виділена батькові позивача ще у 1962 році.

А відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,15 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :09:092:0002, розташована по провул. Нагірному, 17 смт. Чернігівка Запорізької області (а.с.29).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана земельна ділянка була приватизована ОСОБА_1, 05 жовтня 2015 року.

19 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області із декларацією про готовність обєкта до експлуатації - господарських будівель та споруди: сарай (літ. З) та сарай (літ. Р). (а.с. 19-20)

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області надана інформація, яка датована 29.07.2016 року за № 1008-22.4/2259 в якій зазначено якими нормативно-правовими актами визначено право на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєкті й процедура подання декларації про готовність обєкта до експлуатації та її форма.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо розгляду в порядку нагляду або оскарження в судовому порядку вказаної вище інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області.

Відповідно до п. 21 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 750) рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду.

Нормами статті39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Будь-яких даних про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Також, матеріали справи не містять доказів дотримання під час будівництва будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших норм і правил.

За змістом пп.. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, а не суду.

Отже, позивачем не надано доказів звернення до компетентних органів з питанням узаконення самочинного будівництва, не надано доказів відмови компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Також, ОСОБА_1 не виконала вимоги передбачені «Порядком вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом».

Частиною 2 статті 6 Конституції України регламентовано, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Оскільки суд не повинен заміняти органи, на які покладені обовязки по видачі дозволів на будівництво й узгодженню забудови, здійснення оцінки технічного стану будівель та споруд, визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку повинне залишатися винятковим способом захисту права.

Нормами ст. 331 ЦК України, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачено можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. Частиною 2 ст. 331 вказаного кодексу передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз'яснень п. 27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. Про практику застосування судами ст.376 ЦПК України (про правовий режим самочинного будівництва) розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положенням ч. 5 ст. 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2011р. №91.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Позивачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів звернення до відповідного органу та його відмови в прийнятті обєкта нерухомого майна в експлуатацію й доведення факту відмови незаконною, а тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 213-215, 223 ЦПК України, ст.ст.15,16, 376 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. Про практику застосування судами ст.376 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити, ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 селищної ради Чернігівського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, КП «Імпульс» Пологівської районної ради про визнання права власності на самочинно збудовані господарські (присадибні) будівлі

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя