Справа № 646/3664/15-ц
Провадження 2/646/174/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа: ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Комерційний банк "Надра" (правонаступник ВАТ Комерційний банк "Надра") в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в якому просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором "Автопакет" № 6/1/27/2008/840-АП/29 від 30.07.2008р. в розмірі 33 087,97 доларів США та 61 865,31 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору "Автопакет" відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30 821,35 доларів США; строк дії кредиту до 20.07.2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,7% річних.

У якості забезпечення відповідачем ОСОБА_2 належного виконання умов кредитного договору "Автопакет" між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_3 в кредитному договорі "Автопакет" був укладений договір поруки від 30.07.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору "Автопакет".

30.06.2011 року між ПАТ "Комерційний банк "Надра", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був підписана додаткова угода №1 до договору "Автопакет" №6/1/27/2008/840-АП/29 від 30.07.2008р., якою були внесені зміни у існуючи кредитні зобов'язання, та змінено строк дії кредиту до 20.01.2017 року.

У звязку з невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка на 09.01.2015р. становила: заборгованість за кредитом 23 686,08 доларів США, заборгованість за відсотками 9 401,89 доларів США, заборгованість за пенею - 58 172,83 грн., за порушення умов додаткової угоди відповідно до п.5.3 у розмірі 10%, що складає - 3 692,48 грн., всього 33 087,97 доларів США та 61 865,31 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "Комерційний банк "Надра" з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір «Автопакет» №6/1/27/2008/840-АП/29 від 30 липня 2008 року, укладений між 'ВАТ комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 В обґрунтування зустрічного позову послався на те, що, надаючи кредит в іноземній валюті, банк діяв без ліцензії, порушив його права як споживача на отримання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відсутність доказів на обґрунтування заявленої банком заборгованості, при цьому посилався на те, що визначена банком заборгованість невірно обрахована. Зазначив, що у разі визнання недійсним договору «Автопакет» від 30.07.2008р. припиняють відносини стосовно застави автомобілю.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, в ньому наведеному. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідача ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення первинного позову, та просили задовольнити зустрічний позов, в обгрунтування якого також посилались на висновки експерта.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає первісним позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до укладеного кредитного договору "Автопакет" №6/1/27/2008/840-АП/29 від 30.07.2008р. ПАТ "Комерційний банк "Надра" надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 30 821,35 доларів США; строк дії кредиту до 20.07.2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,7% річних. Згідно п.1.1.2 кредитного договору цільове використання кредиту: на придбання автотранспортного засобу (а.с.6-8).

Позивачем прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором було виконано в повному обсязі, надано відповідачу кредитні кошти в сумі 30 821,35 доларів США. (а.с.9)

У якості забезпечення відповідачем ОСОБА_2 належного виконання умов кредитного договору "Автопакет" між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_3 в кредитному договорі "Автопакет" був укладений договір поруки від 30.07.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору "Автопакет". (а.с.6-8)

30.06.2011 року між ПАТ "Комерційний банк "Надра", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був підписана додаткова угода №1 до договору "Автопакет" №6/1/27/2008/840-АП/29 від 30.07.2008р., якою були внесені зміни у існуючи кредитні зобов'язання, та змінено строк дії кредиту до 20.01.2017 року. (а.с.13-19)

З метою погашення кредиту, сплати процентів, комісії та інших платежів за кредитним договором відповідно до умов договору п.2.2.3 кредитного договору було встановлено, що позичальник мав забезпечити перерахування коштів на рахунок банку в розмірі, достатньому для погашення заборгованості, щомісячно до 18-го числа поточного місяці (а.с.6-8)

З метою погашення кредиту, сплати процентів, комісії та інших платежів за кредитним договором відповідно до умов договору п.2.4 додаткової угоди було встановлено, що позичальник мав забезпечити перерахування коштів на рахунок банку в розмірі, достатньому для погашення заборгованості, щомісячно до 29-го числа поточного місяці (а.с.13-19)

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідачами не виконані прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за його користування та комісіям не проводилось. (а.с.4-5)

У звязку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка на 09.01.2015р. становила: заборгованість за кредитом 23 686,08 доларів США, заборгованість за відсотками 9 401,89 доларів США, заборгованість за пенею - 58 172,83 грн., за порушення умов додаткової угоди відповідно до п.5.3 у розмірі 10%, що складає - 3 692,48 грн., всього 61 865,31 грн. та 33 087,97 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ на день винесення рішення 28.09.2016р. дорівнює - 854 644, 86 грн.).

Згідно п.5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Сума пені за пропуск платежів на 09.01.2015 року склала 58 172,83 грн.

Згідно п.5.3 додаткової угоди №1 у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, визначеного абз.1 п.2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Сума штрафу на 09.01.2015 року склала 3 692,48 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлені договором.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, статтями 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобов'язань, встановлених укладеним договором.

Відповідно до п.1.1.2 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти.

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. А у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Стаття 543 ЦК України передбачає, що при наявності солідарного зобов'язання боржників, кредитор має право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від кожного окремо, причому, як повністю, так і в частині боргу.

Відповідно до п.3.2.1 кредитного договору поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору.

Відповідно до п.3.2.2 кредитного договору поручитель відповідає перед банком у повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-який його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Враховуючи вищевикладене, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинно бути солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором станом на 09.01.2015 року, яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по пені та штрафу, а всього - 61 865,31 грн. та 33 087,97 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ на день винесення рішення 28.09.2016р. дорівнює - 854 644, 86 грн.).

Що стосується обставин, на які посилається ОСОБА_2 в обґрунтування зустрічного позову, то вони спростовуються наступним.

Разом з тим, ОСОБА_2 так і не було доведено, що він помилився щодо істотних умов укладеного договору. Судом встановлено, що ОСОБА_2 мав юридичне право укладати спірний договорів та скористався ним.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначені вище операції вважаються кредитним обслуговуванням позичальників.

Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на здійснення валютних операції Національний банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Пунктами "в" і "г" частини 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Виходячи з положень наведеної вище статті, обов'язковість одержань індивідуальної ліцензії на проведення валютної операції зумовлено лише у випадки перевищення встановлених законодавством меж термінів і сум таких кредитів, та у випадках використання іноземної валюти як засобу платежу або як застави. Оскільки чинним законодавством України не встановлені будь-які обмеження щодо граничних розмірів сум та термінів повернення кредитів в іноземній валюті, тому здійснення операцій по отриманню чи наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Отже, посилання позивача на вимоги наявності у банка індивідуальної ліцензії не може бути прийнято судом до уваги.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Виходячи з положень коментованої статті, банківський кредит взагалі і в іноземній валюті зокрема, за своєю правовою природою не ототожнюється із договором купівлі-продажу, а іноземна валюта не є засобом платежу, а валютою виконання зобов'язання.

Так, відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право на: приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким, чином, суд прийшов до висновку, що здійснення банком кредитних операцій не потребує наявності індивідуальної ліцензії, а тому будь-яких порушень банком норм чинного законодавства судом не встановлено.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору, позивачі посилався, зокрема, на те, що в кредитному договорі неоднозначно та нечітко визначено розмір процентної ставки за кредитом, а розмір фіксованого відсотка не відповідає розрахункам, зазначеним у графіку платежів, та є завищеним; у договорі немає його сукупної вартості та розміру фактичного подорожчання кредиту.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Згідно з п. п. 1.1.3.1 укладеного кредитного договору відсоткова ставка за кредитом становить 13,7 % річних; нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості; при розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту; строк повернення кредиту до 20 липня 2015 року.

Відповідно до п. п. 2.2.1, 2.2.3 укладеного кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування або внесенням готівкових коштів суми щомісячного мінімального платежу у розмірі 570,54 доларів США. до 18 числа поточного місяця.

Із матеріалів справи вбачається, що п. п. 1.1.3.1, 2.2.1, 2.2.3 укладеного договору були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність (до 18 числа щомісяця протягом 7 років), обсяги платежу (щомісяця ануїтет в розмірі 570,54 дол. США).

30.06.2011р. між сторонами була укладена додаткова угода, згідно умов якої при умові виконання позичальником умов договору, дата повернення кредиту 20.01.2017р., щомісячна сума мінімально необхідного платежу передбачена графіком, що є додатком до цього договору ( 29.07.2011р. 268, 66; з 29.08.2011р. по 29.09.2011р. 286,69; 28.10.2011р. 268,66; 29.11.2011р. 295,7; 29.12.2011р. 277,68; з 27.01.2012р. по 29.05.2014 550,85; 27.06.2014р. 550,9; з 29.07.2014р. по 29.12.2016 543,59; 20.01.2017р. 543,7 доларів США)

Таким чином, позивач протягом тривалого часу проводив оплату на виконання кредитних зобов'язань і з даним позовом звернувся лише після звернення банківської установи з позовом про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором. А доводи позивача про те, що умови кредитного договору не містять загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ця сума визначається шляхом однієї арифметичної операції, а саме шляхом множення 570,54 дол. США (щомісячний ануїтетний платіж) на кількість місяців, що складають строк дії кредитного договору. Після укладання додаткової угоди від 30.06.2011р. загальна сума орієнтовної сукупності кредиту обчислюється шляхом складання сум платежів, встановлених графіком.

Таким чином, положення кредитного договору не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-511цс15).

Висновок експерта, на які посилається Задо рожний С.О. та його представник в судовому засіданні, відповідно до ст.66 ЦПК України є одним із доказів.

При цьому відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до висновку від 05.08.2016р., експертом розраховано реальну процентну ставку, абсолютне подорожчання кредиту та надана відповідь на питання, що не відносяться до його компетенції, оскільки є питаннями права. Разом з тим, укладаючи спірний договір, позивач за зустрічним позовом, ознайомився з його змістом та погодився на його укладання саме та тих умовах, що передбачені вказаним договором, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст.11, 15, 22, 509, 525, 526, 530, 536, 543, 553, 554, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 33 087 (тридцять три тисячі вісімдесят сім) доларів США 97 центів та 61 865 (шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят п'ять) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа: ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук