Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1448/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Письменного О.А.,

суддів: Франко В.А., Єгорової С.М.,

при секретарі: Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоукраїнської районної державної адміністрації, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним рішення органу влади, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Новоукраїнської районної державної адміністрації, яким просив визнати недійсним розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації № 1056-р від 29.09.2009 року «Про припинення права користування земельною ділянкою державної власності, наданої в постійне користування гр. ОСОБА_2 (Шишкинська сільська рада)».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є головою фермерського господарства «ОСОБА_2 і К». У 1996 році йому була надана в постійне користування земельна ділянка площею 50 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району, що підтверджується державним актом серії КР № 60 від 09.01.1996 року. Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації № 1056-р від 29.09.2009 року «Про припинення права користування земельною ділянкою державної власності, наданої в постійне користування гр. ОСОБА_2 (Шишкинська сільська рада)» припинено його право на постійне користування вказаною земельною ділянкою у звязку із поданою заявою про добровільну відмову від такого права. При цьому, згідно п.2 та п.3 оскаржуваного розпорядження земельну ділянку площею 0,2115 га, зайняту польовими дорогами, переведено до земель запасу державної власності Шишкинської сільської рад та визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії КР №60, виданий ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради від 09.01.1996 року.

Також зазначає, що про існування даного розпорядження до 2013 року не знав, оскільки будь-яких заяв до Новоукраїнської районної державної адміністрації щодо добровільної відмови від свого права постійного користування земельною ділянкою не писав та повноважень на подання такої заяви нікому не надавав.

Посилаючись на те, що у відповідача не було підстав для винесення оспорюваного розпорядження, оскільки відсутня його заява про добровільну відмову від постійного користування земельною ділянкою, просить задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2015 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 29 вересня 2009 року припинено право користування земельною ділянкою площею 50 га, що була надана ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства /т.1 а.с.14/. ОСОБА_2 є головою фермерського господарства «ОСОБА_2 і К», членами даного фермерського господарства є ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10, що підтверджується статутом фермерського господарства /т. 2, а.с.54-59/. 17.02.2007 року ОСОБА_2 подав до Новоукраїнської районної державної адміністрації заяву про передачу йому безоплатно у приватну власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку ріллі в розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель державної власності, наданих йому для ведення фермерського господарства в постійне користування на території Шишкінської сільської ради, аналогічні заяви були подані всіма членами фермерського господарства /т. 1 а.с.33-37/.

На підставі зазначених заяв, розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 23 травня 2007 року було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності у власність в розмірі земельних часток (паїв) із земель, наданих ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства громадянам голові та членам ФГ «ОСОБА_2 і К» /т. 1 а.с.44/.

Згідно заяви від 31.10.2007 року поданої до державного підприємства «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», фермерське господарство «ОСОБА_2 і К» просило виконати роботи по відведенню земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства із земель постійного користування фермерським господарством «ОСОБА_2 і К» на території Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району /т. 1 а.с.38/.

31.10.2007 року між ФГ «ОСОБА_2 і К» та ДП ««Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»» було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який був підписаний ОСОБА_2 Також позивачем були підписані завдання на виконання робіт, календарний план виконання робіт та кошторис /т.2 а.с.162-165/.

Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 11 грудня 2009 року було передано у власність для ведення фермерського господарства земельні ділянки громадянам - голові та членам фермерського господарства «ОСОБА_2 і К» із земель, наданих голові фермерського господарства ОСОБА_2 у постійне користування для ведення (селянського) фермерського господарства на території Шишкінської сільської ради, на підставі виготовленого у 2009 році проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в розмірі земельної частки (паю) голові та членам фермерського господарство /т.1 а.с.178, т. а.с.1а-94/.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від такого права, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом тощо.

Частинами 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Оспорюючи законність розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації № 1056-р від 29.09.2009 року, ОСОБА_2 посилається на те, що не підписував заяву про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою, доказом чого є висновок судової почеркознавчої експертизи №1029 від 10.06.2014 року, згідно якої підпис від імені ОСОБА_2 в заяві від 07.09.2009 року, поданій від імені ОСОБА_2 до Новоукраїнської РДА з приводу вилучення земельної ділянки під проектною дорогою 0,2115 га, зареєстрованій за вх.№Ч-120 08.09.2009, який міститься під текстом згоди, виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою, без наслідування підпису ОСОБА_2

Аналізуючи досліджені обставини справи вбачається, що позивач обґрунтовує свій позов тим, що його право як керівника фермерського господарства на постійне користування земельною ділянкою було припинено оспорюваним розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації без врахування волевиявлення позивача.

Однак даний факт не підтверджується обставинами, встановленими судом.

Встановлено, що земельну ділянку, площею 50,0 га для ведення фермерського господарства було передано на праві постійного користування ОСОБА_2 в 1996 році. З набуттям чинності Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який не передбачає права постійного користування землями державної власності громадянами. Згідно п.6 Перехідних положень даного ЗК України громадян та юридичних осіб, які мали у постійному користуванні земельні ділянки, було зобовязано до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку права власності або право оренди відповідних земельних ділянок.

Відповідно до заяв голови та членів фермерського господарства «ОСОБА_2 і К» про безоплатну передачу їм у приватну власність для ведення фермерського господарства земельні ділянки у розмірі частки(паю) за рахунок земель державної власності, наданих їм для ведення фермерського господарства в постійне користування (т.1 а.с. 33-36), видано розпорядження голови Новоукраїнської райдержадміністрації від 22 травня 2007 року за №554-р «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності в розмірі земельних часток (паїв) голові та членам ФГ «ОСОБА_2 і К».

Необхідно звернути увагу, що у приватну власність ОСОБА_2 і членам фермерського господарства надано земельні ділянки за рахунок земель державної власності, наданих їм для ведення фермерського господарства в постійне користування, що неможливо без припинення права постійного користування на спірні земельні ділянки.

Таким чином, беззаперечно встановлено, що позивач, отримуючи у приватну власність земельну ділянку, усвідомлював факт припинення права постійного користування на цю ж земельну ділянку, не заперечував проти цього, бажав настання відповідних правових наслідків у вигляді набуття права власності на спірну земельну ділянку, що свідчить про наявність волевиявлення позивача про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо визнання недійсним розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою, наданої в постійне користування позивачу, оскільки на підставі його заяви та заяв членів фермерського господарства про безоплатну передачу у приватну власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку ріллі в розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель державної власності наданих фермерському господарству в постійне користування, він отримав у власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства, чим фактично відмовився від права постійного користування.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності підлягає зміні, включивши з мотивувальної частини обґрунтування щодо застосування строків позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини обґрунтування про застосування строків позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: