УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфименко Марії Дмитрівни, треті особи: служба у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_9, орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, приватний нотаріус, про визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договір від 29 травня 2007 року, укладений 29 травня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфименко М.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 2287.

Позовні вимог обґрунтовано тим, що 29 травня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру № 4 з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

На час укладення вказаного договору в іпотечному майні з 12 грудня 2012 року була зареєстрована, проживала та проживає його неповнолітня дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте згоди органу опіки та піклування на передачу цієї квартири в іпотеку отримано не було.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», предметом якого є квартира № 4 з надвірними спорудами у будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфименко М.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 2287. В позові до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфименко М.Д. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати судові рішення у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що договір іпотеки від 29 травня 2007 року є недійсним з підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, у зв'язку з порушенням прав та інтересів неповнолітньої дитини через недотримання вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» про надання попередньої згоди органу опіки та піклування на укладення такого договору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» було укладено кредитний договір № 0140056/74/75553.

На виконання умов договору кредиту 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки квартири № 4 з надвірними спорудами будинку АДРЕСА_1, власником якого 29 травня 2007 року став ОСОБА_6, придбавши вказане нерухоме майно у матері своєї дружини ОСОБА_9 - ОСОБА_11

Згідно довідки УЖКГ № 1787 від 27 травня 2007 року, яка була надана приватному нотаріусу Єфіменко М.Д. при посвідченні договору іпотеки 29 травня 2007 року, за адресою предмета іпотеки малолітні або неповнолітні діти зареєстровані не були.

Разом з тим, згідно паспорту, виданому Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 03 лютого 2009 року на ім'я ОСОБА_6, на стор. 7 «особливі відмітки» значиться запис: «Діти: ОСОБА_10», місце реєстрації з 19 січня 2007 року - квартира АДРЕСА_1.

Згідно паспорту третьої особи ОСОБА_9 - дружини позивача, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 03 липня 2002 року, на час посвідчення договору іпотеки, значиться, що остання є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації з 12 грудня 2006 року - квартира АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідок РВ ГУДМС України в Одеській області № 3594 від 29 травня 2014 року, № 3586 від 29 травня 2014 року та № 10433 від 05 серпня 2015 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться зареєстрованою в талоні про реєстрацію місця проживання своєї матері ОСОБА_9 згідно з домовою книгою з 12 грудня 2006 року. Надати документи, які були підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, неможливо оскільки строк зберігання заяв реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання складає 3 роки.

Відповідно до даних домової книги по реєстрації осіб, які мешкають за адресою: будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_10 є зареєстрованою за даною адресою з 12 грудня 2006 року.

01 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», відповідно до статті 12 якого неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Відповідно до частини другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-384цс15 та постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-2976цс15.

Як вбачається з матеріалів справи під час укладення спірного договору іпотеки позивач, як батько малолітньої, на час укладення даного договору, дитини, особисто надав нотаріально посвідченудовідку УЖКГ № 1787 від 27 травня 2007 року, якою підтвердив відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей, які б згідно із законом, мали право користуватися приміщенням, що є предметом цього договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 10, 212, 214 ЦПК України, не врахували того, що неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Також, вирішуючи спір суди не установили чи є предмет іпотеки, а саме: квартира № 4 з надвірними спорудами будинку АДРЕСА_1 єдиним місцем постійного проживання батьків ОСОБА_10, з урахуванням того, що самі батьки на час укладення договору іпотеки не визнавали право малолітньої доньки на проживання в жилому приміщенні, про що повідомляли іпотекодержателя.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що у матеріалах справи міститься заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», подана до суду першої інстанції, про застосування строків позовної давності, яка залишилась судами поза увагою.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова