Номер провадження: 22-ц/785/5227/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, за участю третьої особи Одеської універсальної біржі «Витязь»,

встановила:

16 листопада 2009 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати договір №2000-075И купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, від 09.12.2000 року дійсним, та визнати за нею право власності на вказану частину квартири (далі - спірна квартира).

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 09 грудня 2000 року між ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої, на Одеській універсальний біржі «Витязь» був укладений договір купівлі-продажу №2000-075И, відповідно до умов якого позивачка придбала 1/2 частку спірної квартири.

У 2000 році зазначена 1/2 частини квартири була зареєстрована за позивачкою на праві приватної власності в КП ОМБТІ та РОН, номер реєстрації позивачці невідомий, однак договір був нею загублений. Одеська універсальна біржа «Витязь», не існує та вилучена з ЄДРПОУ.

При укладенні договору сторони дійшли угоди про всі суттєві умови договору купівлі-продажу нерухомого майна та виконали всі умови в повному обсязі. Позивачка оплатила вартість 1/2 частки квартири, прийняла її у власність, зареєструвала в КП ОМТІ та РОН, вселилася, зареєструвалася та мешкає по вищезазначеній адресі по теперішній час.

На теперішній час у позивачки виникла необхідність визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №2000-075И у судовому порядку та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка звернулась о суду з даним позовом.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, відповідно до довідки наданої Головним управлінням статистики в Одеській області, станом на 29.07.09 року Одеська універсальна біржа «Витязь» ліквідована, за заявою власника або рішення вищого органу управління.

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року позов ОСОБА_3 було задоволено у повному обсязі.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2011 року ОСОБА_3О у задоволенні позову в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування заочного рішення та додаткового рішення, в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, та ухвалення нового, яким визнати за нею право власності 1/2 частину спірної кватири, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суд першої інстанції виходив із того, що 09 грудня 2000 року між ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №2000-075И, відповідно до умов якого позивачка придбала 1/2 частку квартири АДРЕСА_1,який було посвідчено в Одеській універсальний біржі «Витязь» та зареєстровано позивачем у КП «ОМБТІ та РОН».

На запит суду апеляційної інстанції із КП «БТІ» ОМР надійшла копія Договору купівлі-продажу спірної квартири, який було укладено на Одеській товарній біржі 09 грудня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №2000-075И, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 придбали в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 (а.с.94).

Таким чином, зазначеним договором підтверджується факт придбання позивачем ОСОБА_3 1/2 частки спірної квартири у відповідача ОСОБА_4

Із матеріалів справи вбачається, що умови договору були виконані сторонами повністю, позивач зробив повний розрахунок за свою частку спірної квартири, відповідач повністю отримала вартість частки зазначеної квартири та звільнила її.

Після укладання договору купівлі-продажу від 09.12.2000 року, позивач зареєструвалася у зазначеній квартирі, вселилась та проживає в ній по теперішній час, оплачує всі комунальні послуги: за газ, тепло, електропостачання та ін.

Визнаючи вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний договір повністю виконаний, однак не посвідчений нотаріально. Оскільки на даний час оригінал договору втрачений, то сторони позбавлені можливості посвідчити його нотаріально.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, ст.ст. 220, 328 ЦК України, а також ст.ст. 8,9,15 Закону України «Про товарну біржу».

Крім того, рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується.

Спірним в даному випадку є те, що позивач ставила перед судом питання про визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири, однак суд відмовив їй у задоволенні цих вимог.

З цих підстав колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як було зазначено вище, сторони виконали умови договору купівлі-продажу 1/2 частини спірної квартири, однак до теперішнього часу даний договір не оформили у встановленому законом порядку.

У відповідності ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному посвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною.

На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З цих підстав суд визнав договір купівлі-продажу 1/2 частини спірної квартири дійсним.

При цьому рішення суду є правовстановлюючим документом, яке підтверджує право власності позивача ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а тому є підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказану частку квартири.

З огляду на викладене та враховуючи, що визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку спірної квартири за судовим рішенням не вимагається, суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З цих підстав, оскаржуване додаткове рішення суду є законним і обгрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суд помилково зазначив в заочному рішенні про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване заочне рішення суду від 09 червня 2010 року змінити, та у передостанньому абзаці мотивувальної частини та в першому абзаці резолютивної частини заочного рішення слова: «…у повному обсязі» замінити словами: «…частково».

В іншій частині заочне рішення слід залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду від 18 квітня 2011 року, доводи апеляційної скарги його не спростовують, додаткове рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

В свою чергу, заочне рішення від 09 червня 2010 року не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

У звязку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване заочне рішення суду змінити та у передостанньому абзаці мотивувальної частини та в першому абзаці резолютивної частини заочного рішення слова: «…у повному обсязі» замінити словами: «…частково».

В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року та додаткове рішення того ж суду від 18 квітня 2011 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року змінити.

У передостанньому абзаці мотивувальної частини та в першому абзаці резолютивної частини заочного рішення слова: «…у повному обсязі» замінити словами: «…частково».

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2011 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2