Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, треті особи: Головне управління Держсанепідслужби у Рівненській області, Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Державної санітарно-епідеміологічної служби України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наказом від 25 березня 2014 року № 16-о голови Держсанепідемслужби України його булопризначено на посаду директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (далі - ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України») з 26 березня 2014 року, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на цю посаду.

26 березня 2014 року між ним та Державною санітарно-епідеміологічною службою України (далі - Держсанепідемслужба України) було укладено контракт № 32, за яким його призначено на посаду директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на строк дії цього контракту з 26 березня 2014 року до 26 березня 2017 року.

Наказом Держсанепідемслужби України від 22 липня 2015 року № 71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1» його звільнено із займаної посади директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України з 22 липня 2015 року, відповідно до пункту 8 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені пунктами 6.2.5.2. та 6.2.5.11 контракту від 25 березня 2014 року № 32).

Вказував, що підставою його звільнення та дострокового припинення дії контракту став аудиторський звіт від 8 червня 2015 року за результатами позапланового внутрішнього аудиту в Головному управлінні Держсанепідслужби у Рівненській області (далі - ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області) та в Державній установі «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за період діяльності з 1 січня 2013 року по 1 травня 2015 року та лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14 липня 2015 року.

На його думку, висновки вищевказаного аудиторського звіту, які відповідач взяв як підставу для розірвання контракту, вказують на те, що нераціональне використання бюджетних коштів відбулося з вини посадових осіб ГУ Держсанепідемслужби в Рівненській області, а не з його вини, як керівника ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», а щодо зазначеного в аудиторському звіті включення до кошторису необґрунтованих показників лічильника (завищено планований обсяг споживання та ціну на теплову енергію), то відповідачем не враховано, що Держсанепідслужба у Рівненській області, як Орган управління майном, відповідно до п. 2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженогопостановою Кабінету Мінстрів України від 28 лютого 2002 року № 228 (далі - Порядок № 228), є розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, обґрунтованість запланованих у кошторисі показників перевіряла та погоджувала розрахунки до кошторису на кожний плановий рік.

Такожпозивач посилався на те, що 7 травня 2015 року відповідачем видавався наказ № 3-кд про оголошення йому догани за ці ж порушення, які стали підставою для звільнення, однак рішенням Рівненського міського суду від 23 червня 2015 року, яке набрало законної сили, вказаний наказ визнано протиправним та скасовано.

З урахуванням викладеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Держсанепідслужби у Рівненській області від 22 липня 2015 року № 71-о; поновити його на посаді директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23 липня 2015 року та стягнути на його користь з ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 443 грн 22 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року № 71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23 липня 2015 року.

Стягнуто з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 948 грн 90 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 12 948 грн 90 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна санітарно-епідеміологічна служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що виявлені порушення в роботі позивача в їх сукупності не дають підстав для висновку про порушення позивачем умов контракту та, як наслідок, застосування до нього найсуворішого стягнення у виді звільнення, а також врахував, що при обранні виду стягнення не були перевірені пояснення позивача, не дано оцінку ступені тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду.

Апеляційний суд погодився з указаним висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що аудиторський звіт не містить доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, у результаті чого для ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» настали значні негативні наслідки (понесення збитки, виплата штрафів, тощо).

Також апеляційний суд зазначив, що є правильним висновок суду першої інстанції про те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення також були відсутні обставини, передбачені пунктом 6.2.5.11 контракту, а саме: недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що звільненення ОСОБА_1 є законним з тих підстав, що наказ про його звільнення погоджено з обласною державною адміністрацією, оскільки від місцевого органу виконавчої влади пропозицій про звільнення позивачане надходило.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, виходив із того, що позов в цій частині пред'явлено до неналежного відповідача.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що наказом від 25 березня 2014 року № 16-о голови Держсанепідемслужби України ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

26 березня 2014 року між Держсанепідемслужбою України та ОСОБА_1 було укладено контракт № 32, за яким останнього призначено на посаду директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на строк дії цього контракту з 26 березня 2014 року до 26 березня 2017 року.

ОСОБА_1 наказом Держсанепідемслужби України від 22 липня 2015 року № 71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1» звільнено із займаної посади директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України з 22 липня 2015 року, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року, яким скасовано наказ Держсанепідемслужби України від 7 травня 2015 року № 3-кд про оголошення догани ОСОБА_1 є преюдиційним і застосував ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної вили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що вищевказаним судовим рішенням встановлено, що підставою для притягнення ОСОБА_1 стала службова записка ОСОБА_2, в якій не наведено жодних фактів невиконання або неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків та не вказано, який конкретно пункт контракту від 26 березня 2014 року порушив останній.

У даній справі підставою звільнення позивача стало порушення п. п. 6.2.5.2. та 6.2.5.11 контракту від 25 березня 2014 року.

Таким чином, судове рішення, на яке послався апеляційний суд ухвалюючи рішення, не має преюдиціального значення.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до п.1.1., п. 1.2. статуту установи, ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» є санітарно-профілактичним закладом охорони здоровя основним завданням якого є забезпечення проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, засновником Центру та його органом управління є Державна санітарно-епідеміологічна служба України. Центр є юридичною особою публічного права.

Відповідно до п. 2.1 контракту керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію установи здійснювати поточне управління (керівництво) установою, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за установою майна, а орган управління майном зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Згідно з пунктом 3.2.17 контракту керівник зобов'язується укладати договори оренди та інвестиційні договори лише у порядку, визначеному законодавством, і з письмового дозволу органу управління майном.

За пунктом 3.2.24 контракту керівник зобов'язується своєчасно і у повному обсязі виконувати накази, доручення, інструкції органу управління майном.

З аудиторського звіту від 8 червня 2015 року убачається, що ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» допущено порушення вимог п. 20, 22 Порядку № 228 в частині включення до кошторису необґрунтованих показників (завищення обсягів споживання електроенергії та цін на теплову енергію). Також зазначено, що завищення в кошторисі показників у 2014 році вказуює на грубе порушення п. 17 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, затверджених постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 1березня 2014 року № 65.

Відповідно до глави 18 «Відповідальність та заходи впливу за вчинені порушення бюджетного законодавства» п. 24 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України«Порушення бюджетного законодавства» порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: нецільове використання бюджетних коштів.

Згідно ст. 119 Бюджетного кодексу України«нецільовим використанням бюджетних коштів» - нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Апеляційний суд, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на вищевказане уваги не звернув, не надав оцінку доводам апеляційної скарги про те, що порушення законодавства, про які зазначено в аудиторському звіті, сталося у період коли керівником ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» був позивач, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, п. 6.2.5.2 та п. 6.2.5.11 контракту від 26 березня 2014 року є підставою для його звільнення з посади, та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про те, що порушення законодавства були допущені саме посадовими особами Головного Управління Держсанепідслужби у Рівненській області, а не позивачем, як директором ДУ Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної санітарно-епідеміологічної служби України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик