Справа № 760/7374/16-ц
№2/760/3796/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велварт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю «Велварт» з вимогами про поновлення її на роботі на посаді директора товариства, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач вважає своє звільнення незаконним і мотивує свої вимоги наступним.

ОСОБА_1 зазначає, що 26листопада 2015 року наказом №11-К її було звільнено з посади директора ТОВ «Велварт» на підставі ст. 38 КЗпП України на підставі ст. 38 КЗпП України (за ініціативою працівника).

Позивач пояснила, що вона працювала на посаді директора ТОВ «Велварт» з 01 травня 2012 року, при цьому була учасником товариства з часткою 25% у статутному капіталі. Іншими учасниками товариства були ОСОБА_2 (частка 50%) та ОСОБА_3 (частка 25%).

Позивач зазначає, що заяву про звільнення за власним бажання вона написала під психологічним тиском з боку ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_2 - яка, посилаючись на наявність у неї довіреності від нього, 26 листопада 2015 року з'явилась в офісі, почала кричати, вимагаючи від Позивача звільнитись самій, погрожувати притягненням до кримінальної відповідальності, чим фактично примусила написати заяву про звільнення. Позивач зазначає, що в цей момент був присутній ОСОБА_3, який не заперечував слів ОСОБА_4, у зв'язку з чим у неї склалось враження про те, що єдиним виходом для неї є написання заяви про звільнення за ст. 38 КЗпП України.

Крім того, в якості підстави для визнання її звільнення незаконним Позивач вказала на те, що в протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Велварт» №6 від 25 листопада 2015 року, яким затверджені рішення про її звільнення, який міститься в матеріалах реєстраційної справи, підроблено її підпис, а також підпис ОСОБА_2, оскільки він в той день перебував за кордоном.

Враховуючи викладені підстави Позивач просить визнати її звільнення незаконним, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні представник Позивача та сама ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка, підтримали заявлений позов.

Представник Відповідача проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що Позивач добровільно написала заяву про звільнення, належних та допустимих доказів вчинення на неї тиску з боку ОСОБА_5, чи будь-якої іншої особи, нею не надано. Крім того, представник Відповідача звернув увагу на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Велварт», оформлених протоколом №6 від 25 листопада 2015 року, було відмовлено. При цьому суду було надано копію зазначеного протоколу, в якому містяться підписи як ОСОБА_1, так і ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_2.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що вона працювала на посаді завідувача складом в ТОВ «Велварт», і була присутня під час конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, і була свідком того, як від останньої підвищеним тоном вимагали написати заяву про звільнення, погрожуючи при цьому кримінальною відповідальністю у випадку відмови від написання такої заяви.

Свідок ОСОБА_2 суді зазначив, що ОСОБА_1 сама написала заяву про звільнення, проте він погодився з тим, що і він сам не бажав подальшої роботи ОСОБА_1 в якості директора з огляду на її незадовільні результати та сумнівні дії. Свідок підтвердив, що 25 листопада 2015 рок він не був присутній на загальних зборах, проте участь у них взяла його дружина ОСОБА_5 на підставі виданої ним довіреності, усі її рішення та голосування на загальних зборах він підтримує, погоджується з ними.

Свідок ОСОБА_3 в суді зазначив, що брав участь 25 листопада 2015 року у загальних зборах ТОВ «Велварт», на них була присутня ОСОБА_1, яка підписала зазначений протокол №6. Свідок пояснив, що ще влітку 2015 року він помітив недобросовісне відношення ОСОБА_1 до своїх обов'язків як директора товариства, виявив, що бухгалтерія не ведеться, у зв'язку з чим постало питання про доцільність подальшого перебування Позивача на посаді. В той же час, як зазначив свідок, ніякого психологічного тиску на ОСОБА_7 не чинили, заяву про звільнення вона написала самостійно, добровільно. При цьому під час проведення загальних зборів працівник товариства (завскладом) ОСОБА_6 присутня не була, а тому і не може бути обізнаною щодо обставин, які там відбувались.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Велварт» на посаді генерального директора з 01.05.2011 року.

Відповідно до п.10.7 Статуту ТОВ «Велварт» виключно до компетенції загальних зборів ТОВ «Велварт» відноситься обрання та відкликання виконавчого органу товариства (генерального директора).

Встановлено, що 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення її з посади за власним бажанням з 25.11.2015. (а.с. 26)

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Велварт», до складу яких входить і сама ОСОБА_1, оформленим Протоколом №6 від 25.11.2015, звільнено Позивача з посади Генерального директора згідно з поданою нею заявою з 26.11.2015. (а.с. 28-29).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Велварт», оформлених протоколом №6 від 25 листопада 2015 року, було відмовлено.

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного судового рішення, ОСОБА_1 змінила свою позицію і не наполягала на тому, що підпис від її імені в протоколі №6 від 25.11.2015 виконаний не нею.

Крім того, Позивачем не зазначено достатніх та допустимих доказів того, що на неї громадянкою ОСОБА_5 чинився такий психологічний тиск, придушення волі, залякування тощо, з метою примушування її написати заяву про звільнення за власним бажанням, які б виправдовували підкорення ОСОБА_1 такому тиску проти своєї волі.

Самий по собі підвищений тон спілкування, погроза уявним кримінальним переслідуванням не можуть визнаватись таким тиском.

Крім того, суд бере до уваги те, що протокол загальних зборів підписаний Позивачем 25 листопада 2015 року в присутності також і свідка ОСОБА_3, який заперечує будь-який тиск на ОСОБА_1 в цей момент, а також те, що з позовом про поновлення на роботі вона звернулась до суду лише в квітні 2016 року, тобто через п'ять місяців після її незаконного, як вона вважає, звільнення.

Відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 81, ч. 3 ст. 88, ст. ст. 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: