АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення суми вкладу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Платинум Банк» про стягнення суми вкладу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу за договором №00330515 про розміщення вкладу «Валютообмінний» від 23.02.2015 року в розмірі 103 долари США, відсотки в розмірі 9,37 долари США, а всього 112,37 долари США.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_4 на відшкодування судового збору 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та в частині відмови від розподілу понесених витрат на правову допомогу та ухвалите в цій частині нове, яким задовольнити в цій частині його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4 укладено договір №00330515 про розміщення вкладу «Валютообмінний» (з можливістю поповнення, продовження строку зберігання та щомісячною капіталізацією процентів), предметом якого є розміщення на вкладному рахунку №2301 грошової суми 103 долара США, зі строком користування вкладом до 24 серпня 2015 року. Пунктом 2.2 договору передбачено, що строк зберігання вкладу продовжується на той самий строк, якщо вкладник не звернувся до банку за вкладом в дату його повернення, протягом операційного часу відділення банку. При цьому кількість днів у наступному строку зберігання коштів може відрізнятись від попереднього строку, якщо дата повернення вкладу припадає на небанківський день, в такому випадку встановлюється дата повернення вкладу наступного банківського дня. Процентна ставка за вкладом складає 8% річних.

На виконання умов договору 23 лютого 2015 року позивачем внесено до каси відповідача 103 долара США.

Листом відповідача від 27 серпня 2015 року ОСОБА_4, у відповідь на звернення від 25 серпня 2015 року, відмовлено у поверненні вкладу, що вмотивовано відсутністю заяви вкладника про відмову від продовження дії строку договору у день, що передує поверненню вкладу, шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК рішення переглядається лише в частині відмови у стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, суд посилався на те, що позивачем не доведено нанесення з боку відповідача моральної шкоди, а також не надано підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині обґрунтованими та такими, що цілком відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань потерпілого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу. Витрати, що повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції фактично встановивши протиправність дій відповідача безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Проте, такі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, апелянт формально зазначаючи про те, що йому спричинена моральна шкода, жодним доказом не довів її наявність. Посилання на те, що він тривалий час не міг користуватися своїми грошима, під час хвороби та вимушений був шукати правових спеціалістів, є недостатніми для прийняття рішення про наявність моральної шкоди, визначення її розміру та стягнення. Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем вказані вимоги не виконано.

Аналогічно судом першої інстанції в достатній мірі обґрунтована відмова у стягненні витрат на правову допомогу, яка цілком відповідає вимогам чинного законодавства та апелянтом ці висновки не спростовані, оскільки зводяться лише до посилання на доведеність факту оплати адвокату 1000 грн., однак відсутній розрахунок вартості правової допомоги, що визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.. 309 ЦПК, вважає його таким, що відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК, а атому вважає за необхідне залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: