Справа № 369/1740/16-ц
Провадження № 2/369/1407/16
29.06.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області, в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав та стягнення компенсації, -
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист авторських прав та стягнення компенсації, в якому зазначив, що починаючи з 08.10.2015 р. в магазині під АДРЕСА_2, в якому господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2 зафіксовано факт публічного показу картин у яких відтворено твори образотворчого мистецтва ОСОБА_1, а саме під назвами:
Публічний показ вказаних творів підтверджується фотографіями з магазину Відповідача, а також відеозаписами.
Авторство позивача підтверджується підписом останнього на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: ОСОБА_1.
Підтвердженням наявності у позивача авторських прав на зазначені твори також є відповідні свідоцтва про реєстрацію авторських прав на твір, а саме: каталоги робіт, у яких втілено об'єкти авторських прав, що належать позивачу.
Оскільки відповідачем було вчинено порушення прав позивача на 8 творів, останній має право стягнути з відповідача мінімальну компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожне порушення авторських прав позивача на окремий об'єкт авторських прав.
Враховуючи вищевикладене, остаточна компенсація в грошовому еквіваленті буде складати: 8 (кількість творів Позивача, що були неправомірно використані Відповідачем) *10 (кількість мінімальних заробітних плат в рамках ст. 52 ЗУ "Про авторське право і суміжні права") * 1378 (розмір однієї заробітної плати) =110 240,00 грн.
Тобто позивач має гарантоване законом право стягнути з відповідача мінімальну суму компенсації в розмірі 110 240,00 грн.
Натомість позивач вважає, що зазначений мінімальний розмір компенсації є завеликим для відповідача і позивач не ставить собі мети довести Відповідача до банкрутства, тому Позивач вважає за достатнє і правомірне стягнути половину від мінімального розміру компенсації, що складає 55 120,00 грн.
На підставі вищевказаного просив суд захистити авторські права ОСОБА_1, порушені шляхом публічного показу творів образотворчого мистецтва:
В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд захистити авторські права ОСОБА_1, порушені шляхом публічного показу творів образотворчого мистецтва:
В судове засідання представник позивача не з»явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
За згодою предстаника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, повно та всебічно, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, починаючи з 08.10.2015 р. в магазині під АДРЕСА_2, в якому господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2 зафіксовано факт публічного показу картин у яких відтворено твори образотворчого мистецтва ОСОБА_1, а саме під назвами:
Публічний показ вказаних творів підтверджується фотографіями з магазину Відповідача , а також відеозаписами, які надані в попередньому засіданні.
Авторство Позивача підтверджується підписом останнього на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: ОСОБА_1.
Підтвердженням наявності у позивача авторських прав на зазначені твори також є відповідні свідоцтва про реєстрацію авторських прав на твір, а саме: каталоги робіт, у яких втілено об'єкти авторських прав, що належать позивачу.
Оскільки відповідачем було вчинено порушення прав позивача на 8 творів, останній має право стягнути з Відповідача мінімальну компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожне порушення авторських прав позивача на окремий об'єкт авторських прав.
Враховуючи вищевикладене, остаточна компенсація в грошовому еквіваленті буде складати: 8 (кількість творів Позивача, що були неправомірно використані Відповідачем) *10 (кількість мінімальних заробітних плат в рамках ст. 52 ЗУ "Про авторське право і суміжні права") * 1378 (розмір однієї заробітної плати) =110 240,00 грн.
Тобто позивач має гарантоване законом право стягнути з Відповідача мінімальну суму компенсації в розмірі 110 240,00 грн.
Натомість позивач вважає, що зазначений мінімальний розмір компенсації є завеликим для відповідача і позивач не ставить собі мети довести відповідача до банкрутства, тому позивач вважає за достатнє і правомірне стягнути половину від мінімального розміру компенсації, що складає 58 000,00 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.
У абз. 2, 3 п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причино-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.
При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.
Разом із тим, із матеріалів справи не вбачається факту того, що вказана особа вправі виробляти, продавати та поширювати саме магніти - сувенірні із зображенням творів образотворчого мистецтва за авторством позивача.
Суд звертає увагу на те, що доказів виробництва Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 магнітів - сувенірних із зображенням твору образотворчого мистецтва під авторством позивача не надано.
Однак, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що згідно зі ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам, вони охороняються безстроково.
Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за порушення авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50, передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.
Таким чином, зазначеними вище діями Відповідача було грубо порушено передбачені законодавством авторські майнові права Позивачів на Твори, а саме: авторське право дозволяти публічне виконання Творів та отримати винагороду (роялті) за таке використання. За вчинення Відповідачем вказаного порушення Позивачі мають право вимагати сплати компенсації за порушенням своїх майнових авторських прав.
У відповідності із положеннями п.51.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №12 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності": Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.
При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.
Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що Відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.
При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.
При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.
Враховуючи викладене, виконання вимог закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.
За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд на підставі ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь позивача, - ОСОБА_1 кошти в сумі 551 грн. 20 коп. сплачених позивачем при подачі позовної заяви.
За таких обставин, керуючись ст. ст. 1, 11, 14, 50, 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», ст. ст. 435, 614, 1166 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208 - 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав та стягнення компенсації - задовольнити.
Захистити авторські права ОСОБА_1, порушені шляхом публічного показу творів образотворчого мистецтва:
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: А.Я. Волчко