АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 656/581/15-ц Головуючий в І інстанції Ковальчук Т.М.
Номер провадження 22-ц/791/1651/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 20 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А :

15.10.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 14.02.2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір за умовами якого відповідачу надано кредит «розстрочка» в розмірі 14214,00 грн. із платою 0,12% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем кредитного зобовязання станом на 23.09.2015р. утворилась кредитна заборгованість в сумі 37121,94 грн., із яких: борг за тілом кредиту - 14214 грн., відсотки за користування кредитом - 12,21 грн., комісія - 3794 ,90 грн., пеня - 19100,83 грн.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 15.10.2014р. на користь Банку із ОСОБА_2 стягнута заборгованість в сумі 18923,51 грн.

Оскільки вказане рішення суду не виконано боржником, просить стягнути різницю нарахованого боргового зобовязання в сумі 19608,35 грн. та судові витрати.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 20 травня 2016р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки суд не врахував, що відповідач кредитне зобовязання не виконав, борг не повернув, а тому Банк має право на отримання штрафних санкцій за весь час невиконання зобовязання, передбаченого умовами договору та ст. 1048, ч.3 ст. 1049 ЦК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що 14.02.2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 14214 грн. з оплатою за користування кредитними коштами 0,12 % річних на строк 36 місяців до 13.02.2016р. Погашення кредитної заборгованості позичальник зобовязався шляхом сплати щомісячних платежів в період із 25 по 29 число кожного місяця в розмірі 821,99 грн. Сторони погодили умови про те, що позичальник при порушенні зобовязання сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в Умовах та правилах за кожний день прострочки зобовязання.(а.с.7)

Заочним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 15.10.2014р., із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за вказаним кредитним зобовязанням на загальну суму 18923,51 грн. до складу якої включений борг за тілом кредиту - 14214 грн., борг по відсотках за користування кредитом 12,21 грн., комісія - 3794,90 грн., процентна ставка штрафу в сумі 902,40 грн.

Цим же рішенням суду відмовлено у стягненні фіксованої ставки штрафу в сумі 500 грн. та у стягненні пені в розмірі 6371,25 грн., нарахованої за період із 25.04.2013р. по 11.05.2014р. із тих підстав, що згідно п.п.1.5.25 Умов та правил кредитування підстави для стягнення штрафу такі ж як умови встановлені п. 1.5.20 для стягнення пені, а тому визнав одночасне їх стягнення подвійною цивільно правовою відповідальністю.

Вказане рішення суду набуло чинності 04.11.2014р., а тому встановлені ним факти і обставини доведенню у даній справі не підлягають.

З врахуванням вже стягнутих сум заборгованості, предметом стягнення у даній цивільній справі є фіксована ставка штрафу в сумі 500 грн. та пеня, нарахована за період із 12.06.2014р. по 23.09.2015р. в сумі 12674,75 грн.

Як вбачається зі змісту розділу 2.4 Умов і правил споживчого кредитування фізичним особам «Розстрочка» підстави для стягнення штрафу, у вигляді фіксованої ставки в сумі 500 грн., передбачено п. 2.4.5.5 у разі порушення позичальником строків платежу за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 90 днів.( а.с.12-14).

Як вбачається із розрахунку, наданому позивачем, прострочення за всіма платежами мали місце із 25.04.2013р., через 90 днів від цієї дати, а саме 15.07.2013р., у Банку виникло право стягнення неустойки у вигляді фіксованої ставки штрафу 500 грн. Однак позов щодо стягнення цих сум подано 15.10.2015р.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 цього Кодексу складає три роки, а ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку позовної даності, згідно ст. 253 ЦК України, починається з наступного дня після календарної дати або настання події з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначенням строку виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін за договором, укладеним у письмовій формі у відповідності до ст. 259 ЦК України.

Правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у містах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений, якщо він підписаний стороною (сторонами) ( ч.1.2 ст. 207 ЦК України).

За змістом підписаної відповідачем заявки позичальника умова про збільшення строку позовної давності по сплаті неустойки до трьох років (п. 2.4.5.7 та п. 2.4.5.8 Умов) відповідачем не погоджена.(а.с 7,14).

З врахуванням висновків, викладених у чинному рішенні Іванівського районного суду Херсонської області від 15.10.2014р., вимога Банку про стягнення штрафу із викладених у позові підстав, у справі яка розглядається, заявлена 15.10.2015р. поза межами спеціального строку позовної давності, задоволенню не підлягає, оскільки за відсутності належних і допустимих доказів про те, що умови про збільшення загального та спеціального строків позовної давності розумів відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту та надав згоду на таке збільшення, а тому суду належить виходити із вимог законодавства щодо встановлення загального трирічного строку позовної давності та річного строку позовної давності для застосування неустойки у вигляді пені.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015р., № 6-240цс14 від 11.02.2014р.

Разом із тим, суд першої інстанції відмовляючи у стягненні пені виходив із того факту, що із ухваленням рішення суду від 15.10.2014р. про дострокове стягнення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором від 14.02.2013р. строк дії якого закінчився, а тому нарахована позивачем неустойка у вигляді пені поза межами дії договору не передбачена, а вимог щодо стягнення коштів з підстав ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Проте, з таким висновком погодитись не можна.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 2.4.2.2.2 Умов і правил договору встановлено, що погашення кредиту здійснюється на умовах зазначених у заяві.

У разі прострочення позичальником строків погашення Кредиту у строки, встановлені у Заяві, більше ніж на 210 днів вся заборгованість визнається простроченою. На залишок простроченої заборгованості нараховується пеня в розмірі 0,15% від суми прострочення за кожний день прострочення, але не менше 1 грн.(а.с.14).

В заяві позичальника встановлено строк договору 36 місяців із 14.02.2013р. по 13.02.2016р. включно. Крім того, в заяві погоджено обовязок позичальника сплачувати щомісячно у період із 25 по 29 число кожного місяця щомісячні платежі в розмірі 821,99 грн. (а.с.7).

Згідно ч.1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015р. № 6-1206цс15).

З матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що кредитне зобовязання не виконано. Рішення суду від 15.10.2014р. про дострокове стягнення заборгованості не виконано.

Отже, суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, норми права, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах не врахував, а тому за наявності встановленого ним факту невиконання кредитного зобовязання відповідачем і після ухвалення рішення суду від 15.10.2014р. про його дострокове стягнення, дійшов помилкового висновку про закінчення дії кредитного договору та відмову у стягненні в межах спеціального строку позовної давності пені за прострочення виконання зобовязання.

За таких обставин рішення суду у цій частині необхідно скасувати, та ухвалити нове про стягнення пені за період з 15.10.2014р. по 23.09.2015р. в сумі 8474,41 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якою визначено розподіл судових витрат між сторонами, стороні на користь якої ухвалено рішення, пропорційно до розміру задоволених вимог, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати у розмірі 1100 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 20 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_2 заборгованість з пені нараховану за період із 15.10.2014р. по 23.09.2015р. в сумі 8474,41 грн. за кредитним договором NEQWRX95500146 від 14.02.2013р., а також судові витрати в сумі 1100 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання ним законної сили.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ ОСОБА_1