АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/793/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5Г, нотаріуса ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, визнання частково недійсними правочинів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з апеляційною на вищезазначене рішення суду, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, визнання частково недійсними правочинів задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 ідеальної частки автомобіля ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та цегляного гаража № 447 у гаражному кооперативі «Гарант» в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. 15 квітня, 1 у порядку спадкування після смерті 08 листопада 2007 року ОСОБА_9

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2015 року скасовано у частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат і ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 ідеальної частки автомобіля ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та цегляного гаража № 447 у гаражному кооперативі «Гарант» в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. 15 квітня, 1 у порядку спадкування після смерті 08 листопада 2007 року ОСОБА_9

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_10 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, тому просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, визнання частково недійсними правочинів відмовити повністю.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в частині відмови позивачці у визнанні права власності на Автомобіль MAZDA XEDOS 2.01, 1997 року випуску, кузов JMZCA12B201214192, визнанні недійсними договорів про його відчуження, сторонами не оскаржується.

Задовольняючи позов про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину автомобіля ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та ? частину цегляного гаража № 447 у гаражному кооперативі «Гарант» в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. 15 квітня, 1, суд першої інстанції виходив із того, що дане майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_11, з яких ? належить спадкодавцю ОСОБА_9

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було придбано транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А0663 ТІ, номер кузова НОМЕР_2, та автомобіль MAZDA XEDOS 2.0 І, 1997 року випуску, кузов JMZCA12B201214192, збудовано та виплачено пайові внески на гараж за № 447 у гаражному кооперативі «Гарант» в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. 15 квітня, 1.

Щодо автомобіля ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А0663 ТІ, то згідно даних автоматизованого обліку транспортних засобів АІС «Автомобіль», станом на 27.02.2015 року, даний автомобіль було постановлено на облік у Тернопільському РЕВ ДАІ 27.02.1993 р. у зв'язку із зміною місця проживання, і власником даного автомобіля є відповідач ОСОБА_1

Автомобіль MAZDA XEDOS 2.0 I, 1997 року випуску, кузов JMZCA12B201214192, було придбано ОСОБА_1 в липні 2005 року у ОСОБА_12

04.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, було укладено угоду купівлі - продажу транспортного засобу, за умовами якої відповідач продав покупцю автомобіль за 70200 грн., що стверджується наявною у справі копією тристоронньої угоди, укладеної за участі ФОП ОСОБА_13

2 серпня 2014 року ОСОБА_7 куплений нею у ОСОБА_1 автомобіль MAZDA XEDOS 2.0 I, 1997 року випуску, кузов JMZCA12B201214192, продала за 41200 грн. ОСОБА_8, що доводиться наявною у справі копією тристоронньої угоди, укладеної за участі ФОП ОСОБА_13

З довідки гаражного кооперативу «Гарант» від 25 вересня 2014 року № 41 вбачається, що ОСОБА_1 має збудований гараж № 447 по вул. 15 квітня, 1 в с. Байківці Тернопільського району і є членом гаражного кооперативу з 22 грудня 2005 року згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта за № 782.

Враховуючи те, що спірне майно придбане під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_9, суд підставно прийшов до переконання, що спірне майно є майном подружжя, а померла ОСОБА_9 мала право власності на його ? частину, яка становитиме спадкову масу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщин

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є позивачка у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як діти спадкодавця, та відповідач ОСОБА_1 як інший з подружжя.

ОСОБА_4 і ОСОБА_1 прийняли спадщину в силу частини третьої ст. 1268 ЦК України, як особи, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від спадщини.

При цьому суд взяв до уваги той факт, що позивачка фактично прийняла спадщину після померлої ОСОБА_9, оскільки на час смерті спадкодавця проживала з нею в Іспанії, а також зареєстрована як громадянка України за місцем проживання спадкодавця в Україні.

Відповідач ОСОБА_1 маючи зареєстроване місце проживання на час відкриття спадщини в АРК Крим в м. Красногвардійськ Красногвардійського району, пропустив визначений законом строк на прийняття спадщини після смерті матері, оскільки звернувся до нотаріуса з заявою лише в 2014 році, а тому належне ОСОБА_9 спадкове майно підлягає поділу між позивачкою та відповідачем ОСОБА_1 в рівних частках.

З матеріалів спадкової справи № 9/2014 вбачається, що 09 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття нею спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем та просила включити в коло спадкоємців за законом сина ОСОБА_9 ОСОБА_1 та видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному або згідно з договором про поділ спадкового майна.

Також у матеріалах спадкової справи № 9/2014 міститься постанова приватного нотаріуса про відмову ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальних дій від 26 травня 2014 року у зв'язку із відсутністю правовстановлювальних документів про належність майна спадкодавцеві.

Враховуючи вимоги закону та обставини справи, суд підставно прийшов до переконання, що належними спадкоємцями померлої 08.11.2007року ОСОБА_9 є позивачка та відповідач ОСОБА_1, а тому визнав за позивачкою право власності на ? частину спадкового майна, а саме право на ? спірного майна - ВАЗ 21063, 1984 року випуску, д.н.з. А НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та цегляний гараж № 447 у гаражному кооперативі «Гарант» в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. 15 квітня, 1.

Відповідач ОСОБА_1 з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування не звертався, право позивачки на частину спадщини після смерті ОСОБА_9 не визнає.

Колегія не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що спірний автомобіль ВАЗ проданий він віддав відповідачу ОСОБА_3, оскільки згідно матеріалів справи даний автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1, а наявність доручення не свідчить про перехід права власності до відповідача ОСОБА_3

Колегія не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що суд не вправі визнавати за позивачкою право власності на гараж, оскільки гараж не зареєстрований у визначеному законом порядку. Згідно вимог ст.15 ЗУ Про власність, який втартив свою чинність 20.06.2007 року член житлово-гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок на гараж, наданий йому у користування, набуває право власності на це майно.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що хоча відомостей про реєстрацію спірного гаража в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно не було внесено станом на дату відкриття спадщини, в силу ст. 15 Закону україни Про власність та ст. 60 Сімейного Кодексу України ОСОБА_9 за життя належала половина даного гаража, котра й входить до складу спадкового майна та підлягає поділу в рівних частках між спадкоємцями.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: М.В. Ходоровський

ОСОБА_14