Справа № 464/4957/16-ц
пр.№ 2/464/1445/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кравс С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Львівської міської ради про визнання права власності по набувальній давності, -

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просить визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1. В обгрунтування позову покликаються на те, що ОСОБА_2 ОСОБА_6 на праві приватної власності належав будинок та земельна ділянка по вул. Ярославенка, 41 м.Львові. Рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 387 від 21.07.1977 року квартирно-експлуатаційному управлінню прикВо було надано дозвіл на будівництво п'яти поверхового будинку по вул. Ярославенка,41 з правом зносу її індивідуального будинку. Спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 була мати ОСОБА_2 ОСОБА_7-А.В., дітьми якої є вона, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Оскільки ОСОБА_7-А.В. померла у 1976 році, ордер № 562 на право заняття 2-ї квартири № 13 в будинку №2 «а» по вул. Білоцерківській було видано на ім'я ОСОБА_10, а ОСОБА_2 та ОСОБА_8 були вказані в ордері як члени сім'ї ОСОБА_10, оскільки останні були неповнолітніми. 30.08.1977 року було видано ордер № 564 на 1-кімнатну квартиру в м.Львові по вул. Ювілейній (тепер Максимовича), 3 кв. 109 - її брату ОСОБА_9, оскільки він був на момент видачі одеру був повнолітнім. У 1977 року ОСОБА_10 здала ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до школи-інтернату, після закінчення якої до квартири їх не впустила, а згодом за рішенням суду ОСОБА_2 було визнано такою, що втративла право на користування житлом. У зв'язку із скрутним матеріальним становищем в 1994 році ОСОБА_9 дозолив позивачам проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки переїхав проживати за іншою адресою . З того часу позивачі постійно проживають у спірній квартирі та безперешкодно користуються нею, оплачують житлово-комунальні послуги, а тому вважають, що набули право власності на неї за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснили, що ОСОБА_9 у спірній квартирі не зареєстрований, був знятий з реєстрації, оскільки, за місцям праці отримав квартиру, у яку вселився, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечив щодо визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітньою право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складаєтсья з однієї кімнати та належить Львівській міській раді.

30.08.1977 року ОСОБА_9 (брату позивачки ОСОБА_2М.) було видано ордер № 564 на право зайняття однокімнатної квартири № 109 по вул. Ювілейній (тепер Максимовича), 3 у м.Львові, у зв»язку із переселенням з власного будинку, який підлягав знесенню у зв»язку із будівництвом п»ятиповерхового багатоквартирного будинку.

Як вбачаєтсья із довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 6545 від 03.12.2015 року та актів обстеження, скаладених комісією БУ №4 позивачі постійно проживають у спірній квартирі без реєстрації.

Із договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 24 лютого 2006 року та договору про надання послуг з газопостачання № 4166788 від 04.04.2005 року вбачається, що такий укладений із позивачкою ОСОБА_13, яка проживає за адресеою м.Льівв, вул.Максимовича, 3/109 на надання комунальних послуг за вказаною адресою.

Як стверджується копіями квитанцій з 1994 року позивачі оплачуюють житлово-комунальні послуги та послуги за утримання спірної квартири.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ствердили, що позивачі з 1994 року постійно проживають у спірній квартирі, оплачуюють житлово-комунальні послуги.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що позивачі з 1994 року добросовісно заволодівши квартирою №109 у будинку № 3 по вул.Максимовича у м.Львові відкрито та безперервно користуються нею, суд приходить до висновку, що за ними слід визнати право спільної сумісної власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 344 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити. Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітньою ОСОБА_14 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

Головуюча Бойко О. М.