У Х В А Л А

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» до ОСОБА_3, Одеської міської ради, споживчого кооперативу «Успіх-Авто», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-посередницька фірма «Успіх-престиж», прокуратура Одеської області, про визнання права власності на нежитлові приміщення за касаційними скаргами першого заступника прокурора Одеської області, Одеської міської ради та споживчого кооперативу «Успіх-Авто» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» (далі - ТОВ «ТПФ «Успіх») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому та товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-посередницька фірма «Успіх-престиж» (далі - ТОВ «ТПФ «Успіх-престиж») на праві спільної часткової власності належать нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 11 163,4 кв. м по АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_3, Одеська міська рада та споживчий кооператив «Успіх-Авто» (далі - СК «Успіх-Авто») не визнають його права власності на вказані нежитлові приміщення, зокрема на його частку у розмірі 85/100 загальною площею 9 524,4, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати за ним право власності на це майно.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року позов ТОВ «ТПФ «Успіх» задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2012 року рішення місцевого суду змінено шляхом виключення посилання суду на те, що спірні приміщення є нерухомим майном. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2012 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, позов ТОВ «ТПФ «Успіх» задоволено. Визнано за ТОВ «ТПФ «Успіх» право власності на нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1

У касаційних скаргах перший заступник прокурора Одеської області, Одеська міська рада та СК «Успіх-Авто» просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що частина спірних приміщень була внесена до статутного капіталу СК «Успіх-Авто», тобто існує спір про право власності на нежитлові будівлі.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав на неврахування того, що згідно договору від 01 жовтня 2008 року, укладеного між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та позивачем, останньому було передано в оренду, не земельну ділянку, а індивідуально визначене майно - тверде покриття, площею 15470 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. М.Жукова, 2а, кут. вул. 25-ї Чапаївської дивізії, 5, межі якого визначені на генеральному плані, схеми прив'язки об'єкту торгівлі, зведення якого не потребує робіт з улаштування фундаментів.

Крім того, вказав на неналежну перевірку правильностізастосування норм ст.ст. 331, 376, 392 ЦК України до спірних правовідносин з урахуванням того, що спірне майно є рухомим. Тому суд касаційної інстанції вказав на необхідність належної перевірки наявності правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 214, 315, 338 ЦПК України належним чином не виконали цю вказівку.

Крім того, згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судами встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна від 20 серпня 2013 року, укладеного між ТОВ «ТПФ «Успіх-Престиж» та ТОВ «ТПФ «Успіх», останньому належать на праві власності нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 9524, 4 кв. м по АДРЕСА_1

20 серпня 2013 року ТОВ «ТПФ «Успіх» зареєструвало своє право власності та отримало витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Пред'являючи позов, ТОВ «ТПФ «Успіх» посилалось на те, що відповідачі не визнають його права власності на спірні будівлі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Наведеного суди не врахували та дійшли передчасного висновку про визнання за позивачем права власності на спірне майно, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірили, не встановили та не навели належних та допустимих доказів порушення його прав власності на спірне майно з урахуванням того, що це право за ним зареєстроване, а визнання права власності на нерухомість в порядку ст. 392 ЦК України можливе лише при умові оспорення або невизнання такого права відповідачем.

Отже, суди доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, вирішуючи позов до СК «Успіх-Авто» та Одеської міської ради, суди не врахували того, що відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

У абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної постанови Пленуму роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суди наведеного не врахували та не дали належної оцінки можливості розгляду спору між ТОВ «ТПФ «Успіх» та ТОВ «ТПФ «Успіх-престиж», Одеської міської ради в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги першого заступника прокурора Одеської області, Одеської міської ради та споживчого кооперативу «Успіх-Авто» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська