Кодимський районний суд Одеської області
_______________________________________________________________ Справа № 503/1282/16-ц
Провадження №2/503/615/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Кодимі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 19 липня 2016 року звернулася до Кодимського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позові вказала, що шлюб із ОСОБА_2 уклала 01 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 31.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утримання. Відносини з відповідачем не склалися через негативне ставлення з боку відповідача та безвідповідальність до сім»ї. Шлюбні відносини припиненні з червня 2016 року. З цих підстав просила шлюб розірвати, неповнолітню доньку залишити проживати із нею.

В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі.

Відповідач в судове засідання також не зявився, надавши до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У такому разі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 01 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 31, що, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №185552, виданим 01 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачем ОСОБА_1 та перебуває на повному її утриманні.

Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши про це усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову, яке (визнання) має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції).

Судом на підставі пояснень позивача, викладених у позовній заяві, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Стосовно місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходить до такого висновку.

Сторони погодили що дитина буде проживати з позивачем, що не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,174, 213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, укладений та зареєстрований 01 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 31, - розірвати.

Малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити з матір"ю ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 «Бадьора».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Сопільняк О.М.