Справа № 496/839/16-ц
провадження № 2/496/732/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву відповідача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла заява від 16 грудня 2016 року відповідача про забезпечення позову, в якій відповідач просить на однокімнатну квартиру 61, д.12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка» Овідіопольского району Одеської облаті с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м, та двокімнатну квартиру 21, буд. 18 за адресою Одеська обл. Овідіопольський район с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м. зареєстрованих на імя власника ОСОБА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в в період шлюбу за договором купівлі продажу сторони придбали дві квартири. Двокімнатну квартиру 21, буд. 18 за адресою Одеська обл. Овідіопольський район с. Мізікевіча, «Радужний масив» Ж/масиву Ульянівка, пл. 55,1 кв.м. та однокімнатну квартиру 61, д.12 у масиві «Радужний», жилмасиву «Ульянівка» Овідіопольского району Одеської області с. Мізікевіча, пл. 37,5 кв.м. Позивач, незважаючи на те, що вказані квартири є спільним майном перешкоджає йому користуватися майном, шляхом заміни дверей, замків і т.п. В матеріалах справи знаходяться його звернення та відповіді органів поліції. Усі дії позивача, вчинені протягом знаходження справи у суді свідчать про її намір усіма способами перешкоджати у користуванні квартирами, проведення експертних досліджень та навіть знищення майна. Докази цих неправомірних дій знаходяться у справі, це підбурювання дітей на підпал дверей у садибі, це знос дверей разом з коробкою у квартирі де вони мешкають, це спроба позивачки переоформити на іншу особу однокімнатну квартиру, куплену за спільні гроші. Відповідач вказує, що не здивується, якщо вона зробить інші не правові дії щодо знищення нашого спільного майна, тим паче, що ці загрози вона неодноразово висловлювала. Таким чином у відповідача є упевненість в тому, що позивач може порушити його права та заподіяти якісь дії, що може виникнути загроза невиконання рішення суду, чи утруднення його виконання. Вважає, що для уникнення неправомірних дій позивача відносно спільного майна необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Повноваження суду першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частина перша статті 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст. 60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 151, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У заяві відповідача про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Галич О.П.

"19" грудня 2016 р.