Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2247/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді : Франко В.А.

Суддів: Карпенка О.Л, ОСОБА_2

За участі секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності та спростування недостовірної інформації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вищезазначеним позовом та просив визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію розповсюджену 20.01.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на інформаційному порталі «Гречка», а саме:

«Депутат Кіровоградської міської ради, екс - суддя Володимир Ярошенко сьогодні по обіді у своєму ж офісі побив активістку гуртожитку, що знаходиться по проспекту Університетському, 21, ОСОБА_4.

ОСОБА_6 ОСОБА_3 почав кричати й вимагати вийти з його кабінету, а згодом навіть вдарив.

Наразі жінка госпіталізована до однієї з лікарень міста й перебуває в шоковому стані. Скаржиться на різкі болі в животі, знаходиться під крапельницями»;

Визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову його репутацію інформацію розповсюджену 25 січня ОСОБА_4 ОСОБА_5 на інформаційному порталі «Гречка», а саме:

«Громадську активістку ОСОБА_4, яку за її словами, побив депутат Кіровоградської міської ради, екс-суддя ОСОБА_3.

Жінка розповідає, в лікарні за вказівкою депутата навмисне не визначились з діагнозом, а виписали, ніби вона сама про це попросила. Скаржиться на різкі болі в животі, знаходиться під крапельницями.»;

Визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 слова, а саме:

«Нагадаємо, 20 січня активістка проблемного гуртожитку, що знаходиться на проспекті Університетський, 21, ОСОБА_4 вчергове намагалась поговорити із представником фірми «Вагран» ОСОБА_3,, однак той, за її словами, побив її»;

Визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 слова розповсюджені 15.03.2016 року ОСОБА_4 а саме:

«Ми сюди прийшли не по своїй волі. Нас пригнав сюди ОСОБА_3 який хоче за наші квартири, в яких ми давно живемо великі гроші - заперечує представниця ОСОБА_4 »;

Зобовязати ОСОБА_4 спростувати дану недостовірну інформацію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 усвідомлюючи той факт, що він, позивач як представник приватного підприємства «Вагран» вивчив обставини та встановив, що ОСОБА_4 самозахватом заволоділа кімнатою № 937 по просп. Університетський, 21 в м. Кіровограді та з першого дня по даний час не сплачувала кошти за користування чужим майном. Не бажає укласти договір найму, та бажає незаконно отримати кімнату у власність та усвідомлюючи, що вона не в змозі примусити приватне підприємство «Вагран» передати належну у власність кімнату № 937 за вищевказаною адресою по проспекту Університетському 21 та маючи на меті дискредитувати в очах оточуючих позивача, як представника приватного підприємства «Вагран», розповсюдила неправдиву придуману нею інформацію на інформаційному порталі «Гречка», яка ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3

Зазначає в позові, що у позивача порушились нормальні життєві звязки, так як стало неможливим продовження активного громадського життя, порушились стосунки з оточуючими людьми, у останнього постійний високий тиск у звязку з переживанням.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності та спростування недостовірної інформації було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Зазначається, зокрема, що дане рішення ухвалено з грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, так як судове засідання не проводилось і рішення ухвалено поза межами нарадчої кімнати.

В період з 19.08.2016 року по 29.08.2016 року він звертався до канцелярії суду з проханням надати йому інформацію щодо стану розгляду даної справи.

Зазначив, що ухвалюючи рішення суду, суддя Кулінка порушила приписи статей 27,167, 169, 159, 74,179,185,191,195,209,218,222 ЦПК України. В рішенні суду вказано тільки частину позовних вимог, які зазначено ним в позовній заяві. Відмовляючи в позові, суд вказав, що належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_4 є автором поширеної інформації, позивачем суду не надано. Вказує,що даний висновок судді у рішенні протирічить обставинам справи та не ґрунтується на доказах, які він надав суду щодо предмета спору.

Вказує також, що зі змісту інформації інформаційного порталу Кіровоградщини-Гречка-Новини Кіровоград сайт gre4ka.info за 20,25,26 січня 2015 року,18 березня 2016 року, вбачається, що шеф-редактору інформаційного порталу ОСОБА_5 поширила дану інформацію особисто ОСОБА_4

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що суддею рішення виносилось з порушенням норм процесуального права. Надані ним докази не досліджувались в суді і суд безпідставно відмовив йому в позові.

ОСОБА_4, погодилась з рішенням суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову, однак зазначила, що ті обставини, на які посилається позивач, як недостовірні, дійсно мали місце, є достовірними і вона наполягає на їх правдивості.

Підтвердила той факт, що коли знаходилась в кабінеті у ОСОБА_3, той її вдарив кулаком у живіт. Зазначала, що причина конфлікту з позивачем криється в тому, що ОСОБА_3 придбав у власність гуртожиток по вул.. Університетський 21 в м. Кіровограді разом з мешканцями, де і вона проживає з сімєю.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків ОСОБА_7,ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оглянувши відеозапис спостереження від 21 січня 2015 року, колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог відповідно до ст.303 ЦПК України, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Суд першої інстанції розглянувши справу у відсутності сторін і відмовляючи позивачу в позові, дійшов висновку, що позивач не довів тієї обставини, що на загальнодоступному інформаційному порталі «Гречка» було опубліковано саме інформацію ОСОБА_4, а також не залучив власника веб-сайта «Гречка» до участі у розгляді справи, як того вимагає законодавство, а суд першої інстанції позбавлений був такої можливості, у позові не зазначено спосіб спростування інформації.

Проте погодитись з таким висновком суду у повній мірі колегія суддів не може.

Дійсно, встановлено що позивач не залучив власника веб-сайта «Гречка» до участі у розгляді справи, не вказав і спосіб спростування інформації.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи «№1 від 27.02.1009 року розяснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не повністю зясовані обставини справи, що мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

Частина 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила той факт, що вона розповідала журналістам інформаційного порталу « Гречка» та телеканалу «День за днем» обставини нанесення ОСОБА_3 їй удару в живіт. Протягом усього часу розгляду справи наполягала на тому, що ця інформація є достовірною та правдивою. Вказала, що ця подія стала підставою для звернення її до правоохоронних органів

Пояснила, що неприязні стосунки у неї та всіх мешканців гуртожитку по вул.. Університетському 21 в м. Кіровограді, права яких вона відстоює, з ОСОБА_3 склались після того, як він придбав у власність вказаний гуртожиток, разом з його мешканцями.

За довідкою № 40 від 29.03.2016 року, будинок по просп. Університетському, 21 в м. Кіровограді перебуває на балансі приватного підприємства «Вагран». ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в квартирі № 937 (а.с. 17).

В судовому засіданні був допитаний у якості свідка журналіст ОСОБА_5 В В., який пояснив, що ОСОБА_4 дійсно йому розповідала обставини нанесення їй удару в живіт ОСОБА_3. Проте не памятає, чи поміщував таку інформацію на інтернет портал. Пояснив, що будь - хто з журналістів міг помістити таку інформацію на інтернет порталі.

Свідок ОСОБА_8 - чоловік відповідачки ,підтвердив той факт, що в кабінеті у ОСОБА_3, останній наніс його дружині удар кулаком в живіт, від чого її через деякий час помістили у лікарню.

Проте свідок ОСОБА_9 заперечив факт, нанесення ОСОБА_3 удару в живіт ОСОБА_4

З медичних документів, а саме: епікриз-виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 571 (а.с. 8), картка хворого, який вибув із стаціонару (а.с.9), консультативний висновок спеціаліста (а.с.10) та довідка ультразвукового дослідження від 22.01.2015 року (а.с. 11), в яких зазначено, що у ОСОБА_4 діагностовано забій передньої черевної стінки (клінічно).

Згідно з висновком експерта № 62 від 27.02.2015 року, складений лікарем судово-медичної експертизи Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» ,у громадянки ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено. В наданій медичній документації виставлений діагноз: «Забій передньої черевної стінки (клінічно)», при дачі висновку за ступенем тяжкості не визначався, так як не підтверджений обєктивними відомостями (Згідно п. 4.6. примітка «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України № 6 від 17.01.1995 року) (а.с. 38-40).

Колегією суддів було оглянуто кримінальне провадження за № 0000440 від 20.01.2015 року, відкрите за заявою ОСОБА_10 на імя в.о. начальника Кіровоградського МВУМВС про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , який наніс їй тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота.

Постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 27.03.2015 року, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 від 20.01.2015 року, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1статті 125 КК України. Дана постанова також міститься і в матеріалах справи (а.с. 41),

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи «№1 від 27.02.1009 року розяснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У пункті 16 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду №1 від 27.02.1009 року розяснено,що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Матеріали справи містять також звернення позивача до Кіровоградського МВ УМВС України 28.01.2015 року з заявою про те, що 20.01.2015 року громадянка ОСОБА_4 здійснила відносно нього завідомо неправдивий донос. В звязку з чим, постановою слідчого Кіровоградського МВ УМВС України в області від 29.01.2015 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000706 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 384 КК України (а.с. 42).

З відеозапису, наданого ОСОБА_3 який був оглянутий у судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що відповідач з чоловіком приходила до позивача в його офіс 21.12.2015 року. Відеозапису обставин конфлікту між сторонами, оспорюваних подій в кабінеті у позивача не має.

Згідно відеозапису, ОСОБА_4 знаходячись у лікарні, розповідала кореспонденту передачі «День за днем» державної телерадіокомпанії , обставини її конфлікту з ОСОБА_3 та факт нанесення їй удару в живіт ОСОБА_3

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_3 також спілкувався з кореспондентом передачі «День за днем» державної телерадіокомпанії, спростовуючи таку негативну інформацію відносно себе.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Статтею 297 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності та честі, а також право фізичної особи на звернення до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації та право на звернення до суду з позовом про захист ділової репутації.

Таким чином, законодавець визначає, що позивач повинен довести у суді, що відповідач поширив проти нього інформацію, яка є недостовірною і є такою, що ганьбить честь та гідність останнього.

Відповідно до п. 21 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_11 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_12 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Згідно з положеннями вказаної Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено,що на час оспорюваних подій ОСОБА_3 був депутатом міськради, що і зазначено в публікації. Він є суддею у відставці, відіграє певну роль у суспільному житті міста Кропивницького, тобто ОСОБА_3 є публічною особою.

Встановлено також, що з приводу оспорюваних подій ОСОБА_4 зверталась до правоохоронних органів, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження. Колегія суддів вважає, що вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Як вище вже зазначалось, з відеозапису, наданому ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_4 спілкувалась з журналістом передачі «День за днем» знаходячись у лікарні, розповідаючи свою версію оспорюваних подій з ОСОБА_3. ОСОБА_3І .в свою чергу також спілкувався з цим журналістом передачі «День за днем», спростовуючи оспорювану інформацію, якою ділилася ОСОБА_4. ОСОБА_3 самостійно у спосіб , який було поширено оспорювану інформацію, дав відповідь на місцевому телеканалі «День за днем» згідно до ст..277 ЦК України.

Посилання позивача на ту обставину, що судове засідання не проводилось і рішення ухвалено поза межами нарадчої кімнати, колегією суддів не може братись до уваги, так як відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не повністю зясовані обставини справи, що мають значення для справи, що відповідно до п.1ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності та спростування недостовірної інформації-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді: О.Л. Карпенко

ОСОБА_2