Справа №712/8338/16 ц
Провадження №2/712/1985/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання недійсною угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території та змін до неї, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача 18.07.2016р. звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними укладених Угод про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 29 грудня 2007 року №443 від 30 січня 2013 року. Обєктом угоди є частина прибудинкової території, за адресою м.Черкаси, вул.Сумгаїтська, 17/1, яку використовує землекористувач маючи у власності нежитлове приміщення. Вказана угода зареєстрована в управлінні земельних ресурсів та землеустрою виконавчого комітету Черкаської міської ради 29 грудня 2007 року №443, про що у книзі обліку Угод про плату за користування частиною прибудинкової території зроблено запис.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що оскаржувані угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території не відповідають вимогам законодавства України і підлягають визнанню недійсними, з огляду на те, що за вказаними адресами розміщуються нежитлові приміщення, які належать позивачу на праві власності, а законодавство України не передбачає такого виду платежу як плата за користування прибудинковою територією тим більше, за відсутності фактичного виділення земельної ділянки та надання її особі у власність чи оренду за рішенням місцевого органу влади.

Такого виду плати за користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, як визначено в спірній угоді від 29 грудня 2007 року, не передбачає і нині чинне законодавство, в тому числі Земельний та Податковий кодекси України.

Просив поновити строк позовної давності, оскільки позивач лише в квітні 2016 року звернувся до фахівця в галузі права за допомогою по припиненню дії зазначеної угоди. Проаналізувавши законодавство України та судову практику про визнання недійсними аналогічних договорів, а також постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2009 року по справі №22-а-1771/08 про визнання незаконним та недійсним рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 року №793 «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території», відповідно до якого позивачу було встановлено плату за користування частиною прибудинкової території та укладено оспорювані угоди, а також просив врахувати норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Просив вважати поважними причини пропуску позовної давності та захистити порушене право позивача, визнати недійсною Угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 29 грудня 2007 року №443 та зміни до неї від 30 січня 2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, просив застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позову в звязку із пропуском строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29 грудня 2007 року між Черкаською міською радою (Землевласник) та ОСОБА_1 (Землекористувач) укладено угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території. Об'єктом угоди є частина прибудинкової території за адресою: м.Черкаси, вул.Сумгаїтська, 17/1 (п 1.1. Угоди). Угода зареєстрована в управлінні земельних ресурсів та землеустрою виконавчого комітету Черкаської міської ради 29.12.2007 року №443.

Відповідно до п. 2.1. Угоди вказано, що вона укладається до 01.01.2011 року.

Пунктом 2.3. передбачено продовження строку дії цієї угоди на той самий термін у разі продовження користування нею та відсутності письмових заперечень проти цього. Пунктом п. 3.1. Угоди встановлено сплату плати у грошовій формі у розмірі, визначеному згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 р. № 793, та встановлено строк її сплати (п.п.3.2- 3.4 Угоди).

Відповідач використовує частину прибудинкової території за адресою: м. Черкаси, бул. Сумгаїтська, 17/1, маючи у власності нежитлове приміщення. Вказані в оспорюваних угодах приміщення належать позивачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.12.2006 р.

30.01.2013 року до Угоди від 29.12.2007 №443 внесено зміни, відповідно до яких п. 3.4. Угоди викладено в новій редакції та встановлено інші строки та суми сплати плати за користування частиною прибудинкової території.

Предметом оспорюваних угод є справляння плати за користування частиною прибудинкової території відповідно до об'єктів, вказаних у цих угодах, які належать позивачу на правах власності та розміщені у багатоквартирному житловому будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що Черкаська міська рада не приймала рішень про надання позивачу у власність чи в користування земельних ділянок, на яких розміщені вказані об'єкти.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України встановлюються податки і збори.

Згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, об'єктом плати за землю є земельна ділянка, плата за землю справляється відповідно до закону.

В статті 42 Земельного кодексу України в редакції чинній на момент укладення спірних угод, зокрема, вказано, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

В 2007 роках на момент укладання угоди діяв Закон України "Про плату за землю", в статті 2 якого вказано, що використання землі в Україні є платним, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Отже, Закон України "Про плату за землю" не передбачав такого виду платежу як плата за користування прибудинковою територією, крім цього, за відсутності виділення земельної ділянки та надання її юридичній особі у власність чи в оренду.

В 2007 році, коли було укладено оспорювану угоду, питання сплати податків і зборів визначалися та регулювалися Законом України "Про систему оподаткування", який не передбачав такого виду податку чи збору як плата за користування прибудинковою територією, а в статті 1 названого Закону вказано, що податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України відповідно до якого плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, який є лише власником приміщення у багатоквартирному житловому будинку та якому земельна ділянка у користування чи у власність не надавалася, не повинен сплачувати міській раді обов'язковий платіж за користування прибудинковою територією.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2009 року в справі №22-а1771/08 про визнання незаконним та нечинним рішення визнано незаконним рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №793 від 21.06.2005 року «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території», на яке міститься посилання в оспорюваній угоді та відповідно до якого нараховувалась плата за землю на підставі строкових угод про плату за користування частиною прибудинкової території з розрахунком площі для нарахування такої плати. У вказаній постанові суду зазначено, що зазначеним рішенням виконавчого комітету на території міста Черкаси фактично встановлений новий вид плати за користування землею тобто плату, яка не є земельним податком, не є орендною платою, оскільки відповідні земельні ділянки не передавалися платникові в оренду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки законодавством не встановлено такого виду податку чи обов'язкового платежу як плата за користування прибудинковою територією, тому суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем угоди не відповідають чинному законодавству, тому підлягають визнанню недійсними на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

Між тим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними угод про справляння плати за користування частиною прибудинкової території, укладених позивачем із Черкаською міською радою 29 грудня 2007 року та 30 січня 2013 року лише 18.07.2016 року, тобто, з пропущенням строку позовної давності.

Суд вважає, що до вимог про визнання недійсними спірних угод підлягає застосуванню встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю три роки.

За приписом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Винятки стосовно перебігу позовної давності, передбачені статтею 261 ЦК України, на спірні правовідносини не поширюються.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позовна давність для пред'явлення вимоги про визнання угод недійсними позивачем пропущена та поважних причин для поновлення такого строку в судовому засіданні надано не було.

Відповідно до частин 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник відповідача подав заяву про застосування при вирішенні даного спору позовної давності та підтримав її у судовому засіданні.

Суд критично оцінює доводи представника позивача, про те, що позивач не має відповідних знань в галузі права, а тому про порушення його права вперше йому стало відомо після звернення за юридичною допомогою, оскільки позивач не був обмежений в зверненні за такою допомогою з моменту коли він міг дізнатися про порушення його права (під час укладання угоди в 2007 році або після прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2009 року в справі №22-а1771/08 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №793 від 21.06.2005 року «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території»). Інших поважних причин пропущення позовної давності позивачем суду не названо.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

На підставі статті 88 ЦПК України судові витрати у даній справі повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 257, 261 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання недійсною угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян