Справа № 344/9354/16-ц
Провадження № 2/344/4197/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач») про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2.

Позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами з повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою поштового органу "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

З 22.01.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2016 року розірвано, а малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір"ю - ОСОБА_3 ( а.с.6).

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.5).

З матеріалів позовної заяви випливає, що між сторонами постійно виникали суперечки щодо спілкування з дитиною, Відповідач не надавала Позивачу змоги бачитися з дитиною.

Питання про встановлення порядку участі Позивача як батька дитини у вихованні сина ОСОБА_4 розглядалось на засіданні виконавчого комітету. По даному питанню було прийнято рішення від 08.04.2016 року № 241 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» та встановлено порядок участі Позивача у вихованні сина ОСОБА_4 щонеділі з 9.00 год. до 16.00 год. ( а.с.11).

Відповідно до довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 від 04.03.2016 року №37 ОСОБА_4 навчається в 1-Б класі. ( а.с.17).

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого №5089/15 від 15.05.2015 року ОСОБА_4 Поставлено діагноз вроджена езотропія альтернуюча, гіперметропія слабого ступеня обох очей ( а.с. 18).

Дитина навчалася в першому класі, але в зв'язку з тим, що Відповідач не цікавилася його навчанням, він до кінця навчального року не досяг ніяких успіхів у навчанні, а навпаки значно відстав від своїх однолітків.

На зимових канікулах син проживав з Позивачем , і після рішення виконкому № 241 у відведені години Позивач спілкувався з сином, так як Відповідач не дозволяла Позивачу бачитися частіше з дитиною.

Відповідачка раніше судима 16.12.2015 р. Івано-Франківським міським судом за ч. 1 от. 185 КК України до 200 годин громадських робіт та вироком Івано-Франківського міського суду від 01.06.2016 р. засуджена за ч. 2 ст. 389 КК України до 3 місяців 15 днів арешту та відбуває покарання в Івано-Франківському СІЗО. ( а.с.7).

До теперішнього часу сторони не могли дійти згоди щодо місця проживання сипа. Зараз дитина мешкає разом зі Позивачем та його матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, оскільки Відповідач засуджена до арешту, а син ОСОБА_4, місце проживання якого визначено за рішенням Івано- Франківського міського суду з матір'ю, залишився без нагляду.

Право батьків на визначення місця проживання дитини закріплене статтею 160 Сімейного кодексу України.

Так, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Системний аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що при вирішенні судом спору між батьками щодо місця проживання дитини, яка не досягла 10 років, до уваги беруться ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини враховується згода дитини (на визначення місця проживання), яка досягла 10 років.

При цьому, виходячи зі змісту норми частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, яка не досягла 10 років, законодавець не передбачає врахування згоди дитини такого віку.

Таким чином, необхідність отримання згоди дитини на визначення її місця проживання з одним із батьків відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України передбачено лише щодо дитини, яка досягла 10 років.

Оскільки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на час розгляду справи не досягнув віку 10 років, виходячи з вимог частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, а також зважаючи на його вік, становище, в якому на даний час перебуває дитина, обстановку, яка склалася між батьками, з огляду на конкретні обставини спірних правовідносин, Суд, виходячи з інтересів дитини, дійшов висновку про недоцільність з'ясування згоди дитини на визначення її місця проживання в судовому засіданні.

Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В ході розгляду даної цивільної справи Судом на виконання вимог частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України до участі у справі було залучено Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, шо мають істотне значення.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до викладеної в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», позиції Верховного Суду України перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Врахувавши все вищенаведене в сукупності, ставлення сторін до своїх батьківських обов'язків, те, що, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є малолітнім хлопчиком, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, який носить імперативний характер, Суд прийшов до висновку, що позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з Позивачем, його батьком, слід задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_2.

Відповідно до довідки ДП "Виробниче об"єднання "Карпати" від 03.06.2016 року ОСОБА_2 прпацює на даному підприємстві розподілювачем робіт з 25.04.2016 року. ( а.с.8).

З матеріалів справи випливає, що Позивач на цей час має постійне місце роботи, має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, Позивач проживає разом з матір'ю, яка має сили і бажання доглядати за сином Позивача- ОСОБА_4, доки його нема вдома, що вона й робила у той час, коли син перебував у Позивача, коли Позивач знаходився на роботі.

В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, по може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання, дитина постійно скаржиться на стан здоров'я коли приїжджає до мене, одягнута дитина погано, його класна вчителька вказує що ди тина дуже сумує за батьком, через що у нього погані стосунки з оточуючими його дітьми. Відповідачці постійно бракує грошей.

З самого дитинства Позивач постійно піклується про дитину. В 2015 році синові була проведена операція і Позивач оплачував та купував необхідні ліки та перебував з сином в лікарні. Крі того ОСОБА_2 допомагає матеріально, купує одяг, був змушений звертатися до органу опіки та піклування і суд для визначення порядку зустрічей з сином через постійне перепони з боку відповідача на зустрічі з сипом та шантаж на його почуттях до сина.

Таким чином, проживання сина разом зі Позивачем відповідає інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі.

Разом з тим, в позовній заяві Позивач зазначає, що не буде чинити жодних перешкод для спілкування Відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Спиртними напоями Позивач не зловживає, за місцем роботи і прожинання характеризується позитивно, добре відносится до свого сипа ОСОБА_4.

Вважаю, що перебування сина з Відповідачем негативно впливає на його виховання та здоров'я. Хоче дати дитині освіту і добробут. Син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також хоче жити з Позивачем.

Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання, так як свого житла не має, а проживає з сином на орендованих квартирах.

Згідно з актом обстеження спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання сипа ОСОБА_4 я забезпечив всі необхідні умови.( а.с.12-13).

Згідно висновку Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 01.12.2016 р №817 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, шлюб між подружжям розірвано 05.05.2016 року, відповідач ОСОБА_3 відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 01.06.2016 року вироком Івано-Франківського міського суду від 01.06.2016 року засуджена до 3 місяців 15 днів арешту, дитина на даний час проживає з Позичачем, а тому позовна вимога є підставною, обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. , 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,- задоволити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.