УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору страхування за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду із указаним вище позовом, у якому просило визнати поліс № АС/6888222 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 серпня 2014 року ним було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від ОСОБА_4, яка відбулася 18 серпня 2014 року о 23 годині 05 хвилин на вул. Фонтанській в м. Одесі за участі автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням останнього, та автомобіля Suzuki. ОСОБА_4 зазначив, що на момент цієї події діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/6888222.

Отримавши дану інформацію, товариством було здійснено перевірку та з'ясовано, що вказаний бланк поліса страховиком не було реалізовано та він значиться невикористаним.

Чистий бланк поліса серії № АС/6888222 було передано ОСОБА_5, начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області, за актом передачі полісів № АГ00792 від 25 грудня 2013 року.

На запити адміністрації позивача до ОСОБА_5 стосовно реалізації полісів, переданих йому за актом передачі полісів № АГ00792, відповіді отримано не було.

Проте бланк поліса АС/6888222 було втрачено і відповідно він ні з ким не укладався, він не був оплачений, його місцезнаходження до цього часу ТДВ СК «Альфа-Гарант» невідомо.

Враховуючи викладені обставини, страхова компанія просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовлено.

У касаційній скарзі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 979, 983, 998 ЦК України, ст. ст. 1, 18 Закону України «Про страхування», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору страхування.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору.

Тобто судом встановлено факт укладення договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених ЦК України. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації (ч. 1 ст. 998 ЦК України).

Підставою позовних вимог було непроведення з боку відповідача страхового платежу. Іншою підставою товариство зазначило також і те, що договір був укладений від його імені невідомою особою.

Проте суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність обставин, якими обґрунтовувались вимоги.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта

С.П. Шетлик