Справа № 214/5088/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретареві Троценко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної (немайнової) шкоди, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у червні 2016 року звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з якого вбачається, що 24.11.2005 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до листопада 2008 року, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2000 грн. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані в письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Згідно з умовами кредитного договору б/н від 24.11.2005 року позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобовязання належним чином до сьогодні не виконав, у звязку з чим розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 станом на 24.05.2014 року складає 8 841, 10 грн. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_1, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Згідно умов п. п. 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору, при непогашені кредиту в термін, встановлений п. п. 5.2., 5.3., 5.4 Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п. 5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Датою 11/08 (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за Кредитним договором б/н від 24.11.2005 року та припинення зобовязань вцілому.

Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок Боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто відсотки є платою за користування чужими коштами.

Виходячи з вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по відсотками нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності з 24.05.2011 по 24.05.2014 р. р. за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 24.05.2014 р. віднімаємо розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 24.05.2011 р., таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 24.05.2011 по 24.05.2014 р. р. складає 18 453, 80 грн.

Відповідач у червні 2016 року звернулася до позивача з зустрічним позовом, в якому зазначила, що 24.11.2005 року під час оформлення зарплатної карти в ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 разом з заявою на отримання дебетної карти була підписана заява на отримання кредитної карти № 793936. Відповідно до зазначеної заяви їй було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000.00 грн., при чому тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований, з базовою відсотковою ставкою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вважає, що між нею та банком було укладено договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір, оскільки він не містить ознак, передбачених ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також сторонами в належній формі не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, зокрема відсутня інформація про умови повернення кредиту та інформація про штрафні санкції які можливі, якщо щомісячно не сплати платіж в розмірі 7% від суми заборгованості та інші істотні умови. Крім того, під Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та довідкою підпису ОСОБА_1 не має. Твердження банку, що вона була ознайомлена саме з цими правилами - є безпідставними, оскільки Посилання у Заяві на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банка, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування, не є дотриманням письмової форми правочину, оскільки позивач і відповідач не обмінялися зазначеними документами в момент укладення договору і на цих документах відсутні власноручні підписи сторін. Також Відповідач не надав до суду будь-які докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла ОСОБА_1 , підписуючи заяву на отримання кредитної карти, і вони діяли в момент підписання заяви, а саме 24.11.2005 року. Оскільки починаючи з 2005 року та по 2014 рік ці правила могли змінюватись. Посилання банку, на те, що з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку можна ознайомитись на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, також безпідставні.

15.08.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з пенсійної карти була знята сума в розмірі - 7 283,23 грн. з коментарем, що це погашення боргів по кредиту. В наслідок того, що на пенсійній карті такої суми не було, залишок по пенсійній карті пішов у "мінус" 7 283,23 грн., а це в свою чергу сприяло виникненню так званої "BAD- карти". По цій "BAD- картці" ПАТ КБ «ПриватБанк» почав нараховувати в період з 2008 року по 2014 рік штрафи та, "комисии, які є знущанням", а також проводити інші ні чим не обумовлені операції. При чому кошти в період з 2007 року по 2008 рік знімали з усіх дебетових карт на які надходили кошти, майже в тому розмірі, в якому суми надходили на дебетові карти, не залишаючи ОСОБА_1 коштів на життя. Згодом до суми 7 283,23 грн. додали ще 2 090,35 грн. та отримали суму боргу в розмірі 9 373,35 грн. на цю суму з 2008 року по 2014 рік також нарахували пені, штрафи, відсотки та якісь "издательские комисии", при цьому вивівши суму заборгованості в розмірі 41 332,00 грн. Такі незаконні дії ПАТ КБ «ПриватБанк» свідчать лише про нечесну підприємницьку практику, а виконання зобовязань без укладання кредитного договору з зазначенням всіх істотних умов є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 ЦК України принципу справедливості. Вважає, що дії Банку є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Відповідач за зустрічним позовом використовує кошти з дебетових карт на свій розсуд, самостійно списує значно великі суми, списані суми плюсує до сум неіснуючої заборгованості та на них нараховує штрафи.

Вважає, що їй банком була заподіяна моральна шкода внаслідок незаконного списання з пенсійної карти суми в розмірі - 7 283,23 грн. та нарахування на цю суми штрафів, а також постійне списання майже всіх сум, які надходили на зарплатну карту чи пенсійну карту ОСОБА_1, що підтверджується копією виписки за період з 05.12.2000 по 05.01.2016 роки, а от же є всі підстави на відшкодування такої моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з міркувань розумності та пропорційності, ОСОБА_1 оцінює розмір завданої моральної шкоди в 10 000 гривень.

Крім того, вважає, що 27.11.2008 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рога було винесене рішення по цивільній справі №2-3977/08 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 9 190,44 грн., а відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Крім того, звертаючись з позовом про стягнення заборгованості 02.07.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності. Звернувшись у 2008 році з позовом до ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично достроково розірвав договір № б/н від 24.11.2005 року, оскільки винесене Саксаганським районним судом м. Кривого Рога від 27.11.2008 року, ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили.

На підставі викладеного просить визнати договір б/н від 24.11.2005 року припиненим; застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором б/н від 24.11.2005 року. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000 грн. в порядку ч. 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовити в повному обсязі.

Представник позивача за основним позовом до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву (а. с. 177) про розгляд справи за його відсутністю, також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. 17.06.2016 року від позивача за основним позовом надійшли письмові заперечення на зустрічний позов (а. с. 131-138), в яких зазначено, що наданий відповідачці кредит не є споживчим; укладений сторонами договір є договором приєднання; письмова форма укладеного договору відповідає вимогам ст. 207 ЦК України; на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, затверджені наказом банку № С89 від 24.05.2005 р. Договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення, може здійснюватися банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, що передбачено постановою НБУ «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року. Главою 71 ЦК України та кредитним договором відшкодування моральної шкоди не передбачено. Пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, картрахунок відкритий на невизначений строк і за заявою позивача за зустрічним позовом не закритий, тому строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії договору. Строк дії договору, визначений в Умовах, становить 12 місяців і пролонгується необмежену кількість раз і діє до 26.11.2016 року. Оскільки, строк дії договору не припинився та договір не був розірваний, то відповідно до ст. 253, ч. 5 ст. 261 ЦК України строк позовної давності звернення позивача з даним позовом не порушено. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на викладене, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судове засідання не зявився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином; 05.12.2016 року до суду надійшла письмова заява ( а. с. 172), в якій представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 просить слухати справу у його відсутність.

В серпні 2016 року від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 до суду надійшов письмовий відгук на заперечення ПАТ «ПриватБанк» від 18.07.2016 року (а. с. 159-161), в якому зазначено, що банк свідомо вибірково застосовує норми права щодо форми кредитного договору, ігнорує норми глави 71 ЦК України; ані з умовами надання банківських послуг, ані з правилами використання платіжної карти та тарифами банку ОСОБА_1 ознайомлена не була, оскільки в наданих суду письмових доказах відсутній її підпис. Співробітниками банку навязані непотрібні послуги, бо наголошувалося, що без отримання цих послуг користуватися зарплатною карткою вона не зможе; в обґрунтування заявлених вимог позивач не надав суду доказів щодо відкриття карткового рахунку на імя відповідача, доказу щодо оформлення договору про відкриття кредитної лінії, доказів про отримання кредитної картки, доказів про ознайомлення саме з цим текстом Умов і правил надання банківських послуг, доказів, що відповідач прийняла пропозицію приєднання (оферту); з зазначеного в уточненій позовній заяві розрахунку не зрозуміло з чого складається сума боргу, яку позивач просить стягнути; позивачем пропущений строк позовної давності; просить в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Суд, повно і всебічно зясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем та відповідачем письмові докази, зясувавши, що між сторонами виникли договірні кредитні відносини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення як первісного так і зустрічного позову, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Судом встановлено, що 24 листопада 2005 року відповідач заповнив заяву на отримання кредитної картки ( а. с. 7, 7 зворот).

Як вбачається зі вступу до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк», форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, памятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів ( а.с. 8).

З Заяви (а. с. 7 зворот) вбачається, що банк надав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 % за користуванням кредитом на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом так і списанням Банком коштів з Дебетної карти 691001.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Однак, хоча сторонами було укладено кредитний договір, що вбачається з зазначених письмових матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором. Так, 02.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що станом на 30 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 41 332 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом 8 841, 10 грн; заборгованість по відсоткам 30 046, 52 грн; крім того, позивач на підставі п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 944, 38 грн штрафу (процентна складова) ( а. с. 2-4). До позовної заяви було додано розрахунок заборгованості ( а. с. 5). В останній уточненій позовній заяві ( а. с. 142-144) позивач зменшив розмір заборгованості, просив стягнути заборгованість по відсоткам за договором б/н від 24.11.2005 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 24.05.2011 по 24.05.2014 р. р. у розмірі 18 453, 80 грн. З наданого позивачем розрахунку ( а. с. 145) не зрозуміло як нарахована заборгованість у розмірі 18 543, 80 грн., адже банком суду надавалися і інші розрахунки ( а. с. 41-44). В цьому розрахунку враховувалася сума заборгованності за кредитом, стягнена рішенням суду 9 190, 44 грн., хоча з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2008 року, яке набрало законної сили 08.12.2008 року, вбачається, що стягнуто заборгованість за договором від 11.08.2006 року. Отже, враховуючи суперечливість розрахунків, що надані позивачем суду протягом розгляду справи, відсутність їх пояснень в останній уточненій позовній заяві, суд приходить до висновку, що позивач не може надати обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Стосовно зустрічного позову суд вважає необхідним відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Главою 71 ЦК України, норми якої застосовуються для врегулювання кредитних відносин, не передбачено спеціальних підстав для припинення кредитного зобовязання. Умовами кредитного договору, укладеного сторонами від 24.11.2005 року, також не встановлено підстав його припинення.

Відмовляючи в частині позовних вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення моральної (немайнової) шкоди в розмірі 10 000 грн., суд враховує наступне: у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Як вбачається з Заяви (а. с. 7 зворот) позивач за зустрічним позовом погоджувала таку умову договору як списання банком коштів з дебетної карти, отже відповідач не порушив умов кредитного договору списанням грошових коштів. Крім того, відповідно до п. 5.6. Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного сторонами кредитного договору (а. с. 13) держатель доручає банку списувати з будь-якого рахунку держателя, відкритого в банку, у тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у тому числі мінімального обовязкового платежу, якщо мінімальний обовязковий платіж зазначений у Заяві Клієнта і в Памятці Клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, за якими держатель не є належним одержувачем. Списання грошових коштів здійснюється відповідно з встановленим законодавством порядком. Вказані умови кредитного договору відповідають положенням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 зі змінами.

Крім того, судом враховано, що ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач за зустрічним позовом встановлено порядок розгляду справ про захист прав споживачів та задоволення вимог щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а не матеріальне право на її відшкодування у відносинах, що виникають у звязку з виконанням зобовязань за кредитними договорами.

Отже, підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення моральної (немайнової) шкоди відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 224-232 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054, 1057 ЦК України, -

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку, визнання договору б/н від 24.11.2005 року припиненим та стягнення моральної (немайнової) шкоди в розмірі 10 000 грн. в порядку ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя Н.Г. Ковтун