Справа № 452/2270/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" грудня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючої судді Кунцік О.С.

з участю секретаря Янушевич І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення часток у майні,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими будівлями за адресою с. Ралівка вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області, виділивши їй та відповідачу по 1/2 частині даного будинку.

При цьому позивачка посилається, на те, що в період з 28 вересня 1985 року по 27.01.2012 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі і який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.01.2012 року. За час спільного подружнього життя за спільні кошти вони набули майно, яке після розірвання шлюбу повинно бути поділено в рівних частках, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою с. Ралівка вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області, загальною площею 204,80 кв.м., житловою площею 113,2 кв.м. Оскільки, майно придбано у період шлюбу, позивач вважає, його спільним майном подружжя, а тому просись розподілити його.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 28 вересня 1985 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб. Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2012 року, (яке набуло чинності ) шлюб між подружжям був розірваний.

Рішенням Ралівської сільської ради від 20.10.1988 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорту на забудову ділянки, вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в с. Ралівка по вул. Роздільній.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області 12 листопада 2009 року, вбачається, що ОСОБА_2 є власником будинку в с. Ралівка по вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно статті 71 цього ж Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить до висновку, що спірне майно - житловий будинку з господарськими будівлями в с. Ралівка по вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області, був збудований сторонами під час шлюбу, тому він є спільною власністю сторін.

Отже, так як встановлено в судовому засіданні, що домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не досягнуто, а тому суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог.

Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тому вимоги позивача про виділення їй 1/2 частини спірного будику підлягають задоволенню.

Оскільки позивач сплатив судовий збір при подачі позовної заяви і не ставить питання про його стягнення з відповідача, вказане питання судом не вирішується відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями в с. Ралівка по вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке набуте ними в період з 28.09.1985 року по 27.01.2012 року.

Виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) у особисту приватну власність ? частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою с. Ралівка вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області загальною площею 204,8 кв.м. житловою 113,2 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 у особисту приватну власність ? частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою с. Ралівка вул. Січових Стрільців, 4А Самбірського району Львівської області загальною площею 204,8 кв.м. житловою 113,2 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем може бути подано апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається позивачем апеляційному суду Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя