УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Львівського комунального підприємства «Навколо базару» до ОСОБА_4, треті особи - Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та утримання будинку та прибудинкової території за касаційною скаргою Львівського комунального підприємства «Навколо базару» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Львівське комунальне підприємство «Навколо базару» (далі - ЛКП «Навколо базару») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач не проводить оплату за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території та центрального опалення. У період з 1 грудня 2008 року по 2 березня 2015 року ОСОБА_4 допустила заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення в сумі 6 287 грн 70 коп., утримання будинку та прибудинкової території - 1 107 грн 39 коп., а всього 7 395 грн 09 коп. Добровільно заборгованість відповідач не сплачує, тому позивач просив стягнути її у примусовому порядку.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення боргу за надані послуги з центрального опалення та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЛКП «Навколо базару» 544 грн 61 коп. заборгованості та 27 грн 04 коп. судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ЛКП «Навколо базару» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_1.

ЛКП «Навколо базару» надає відповідачу житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач допустила заборгованість, яка за розрахунком позивача складає: за послуги з центрального опалення в сумі 6 287 грн 70 коп., утримання будинку та прибудинкової території - 1 107 грн 39 коп., а всього 7 395 грн 09 коп.

Франківським районним судом м. Львова від 2 квітня 2013 року було видано судовий наказ, згідно якого було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЛКП «Навколо базару» 12 322 грн 36 кп., який у подальшому був скасований ухвалою цього ж суду від 13 травня 2013 року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що перебіг трирічного строку позовної давності переривався видачею судового наказу.

У зв'язку з цим апеляційним судом правильно визначено період, за який підлягають стягненню з ОСОБА_4 комунальні платежі, з урахуванням переривання строку позовної давності, та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 544 грн 61 коп в межах строку позовної давності (ст. ст. 256, 257 ЦК України), про застосування якого просив відповідач.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Навколо базару» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2015 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана