справа № 2/243/3814/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства Словянської міської ради Словміськводоканал про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, матері яка виховує дитину одна, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Комунального підприємства Словянської міської ради Словміськводоканал про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, матері яка виховує дитину одна, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з 25.12.2009 року по 20.02.2015 року працювала у відповідача, звільнена за скороченням штату. При звільнені відповідач не виплатив їй компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 437 грн. 50 коп., як матері яка виховує дитину одна за 2014 рік, у звязку з чим відповідач повинен їй виплатити середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Просить суд стягнути з Комунального підприємства Словянської міської ради Словміськводоканал на свою користь компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2014 рік, як матері, яка виховує дитину одна у розмірі 1437 грн. 50 коп. та середній заробіток за весь час затримки на день винесення рішення суду.

27.09.2016 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої остання просила стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені уточнені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 08.07.2016 року (а.с.33), в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог, просив відмовити у задоволені позову, зазначив, що за 2014 рік позивач отримала додаткову відпустку, що підтверджується наказом № 108-в від 23.05.2014 року КП Словянської міської ради Словміськводоканал, додав, що ОСОБА_1 за весь період з 2010 по 2014 роки надавалась додаткова відпустка, як одинокій матері, а за 2015 рік рішенням суду стягнуто компенсацію. У звязку з чим, вважає що права позивача не порушені.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що з 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з КП Словміськводоканал та працювала на посаді юрисконсульта (а.с.3). З 20 лютого 2015 року на підставі наказу № 48 к звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_4В (а.с.8). Згідно зі Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 18 квітня 2008 року відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області шлюб між позивачкою та ОСОБА_4 розірвано, актовий запис № 147 від 18.04.2008 року (а.с.8 зв.)

Відповідно до п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Так, у п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що одинокою матірю вважається жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує та утримує дитину сама.

Пункт 5 ч. 13 ст. 10 Закону України Про відпустки, визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька. При цьому факт отримання чи неотримання аліментів для надання відпустки значення не має.

Отже право на додаткову відпустку мають: одинокі матері; жінка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Згідно зі ст. 19 Закону України Про відпустки, одинокій матері надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України).

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі використані ним дні щорічної відпустки, також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи.

Аналогічне положення закону передбачено й ст. 24 Закону України Про відпустки.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід предявити матері, яка виховує дитину без батька для отримання додаткових соціальної відпустки. Відтак для підтвердження права на зазначену відпустку роботодавцю має бути предявлено будь-який офіційно складений документ, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Зокрема, одним з таких документів, наприклад, рішення суду про позбавлення батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією, чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі чи організації або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому, зі слів сусідів (за наявності ї підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з учителями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах) тощо.

Так, на підтвердження доводів позивачки, що вона є одинокою матірю нею буда надана довідка з ЖЄКу № 6 м. Словянська від 29.06.2016 року (а.с.6) про склад родини, в якій зазначено, що дитина зареєстрована з 10.06.2008 року за місцем проживання позивачки і по теперішній час мешкає з нею.

Відповідно до довідки Словянської загальноосвітньої школи № 15 (а.с. 7 оборот), в якій навчається

син позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом 2013-2015 року дитина проживає з матірю, яка займається її вихованням та організацією навчання, а батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з учителями, не цікавиться навчанням дитини, не приймає участі в організації його навчання, не забирає дитину додому зі школи, не бере участі в батьківських зборах.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у 2010 2013 році позивачці відповідачем надавалася додаткова оплачувана відпустка як матері, що виховує дитину без батька. Також Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року зазначений факт був встановлений і на користь позивачки була стягнута з відповідача компенсація за невикористану додаткову відпустку тривалістю 10 днів. Відповідач даний факт не оспорює.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачка мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, оскільки вона є жінкою, яка виховує дитину без батька на та оплату компенсації за таку відпустку при звільненні у разі ненадання такої відпустки.

Вирішуючи питання стосовно стягнення компенсації за щорічну додаткову оплачувану відпустку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, визначених законом.

У відповідність до ст. 58 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції від 18.06.2015 року № 1000/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, встановлені єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обовязковим для виконання всіма установами.

Відповідно до Глави 2 частини 1 пункту 3 встановлено, що організаційно-розпорядча документація, що є одним з класів управлінської документації, поділяється на: … розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження).

Тобто належним засобом доказування є саме наказ з кадрових (в даному випадку) питань.

21.05.2014 року позивачка зверталася до відповідача з заявою про надання їй з 26.05.2014 року тарифної відпустки, відповідно до графіка 14 днів та 10 днів додаткової відпустки, як матері, що виховує дитину сама (а.с. 42).

Відповідно до наказу № 108-в від 23.05.2014 року КП Словянської міської ради Словміськводоканал (а.с.41), надано ОСОБА_1 невикористану частину щорічної відпустки 14 календарних дня з 26.05.2014 року по 09.06.2014 року включно за період 13.01.2013 по 12.01.2014 року та додаткову оплачувану відпустку на 10 календарних днів з 10.06.2014 року по 19.06.2014 року. Даний факт підтверджено також «Табелем учета рабочего времени за июнь 2014» року, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 10 по 19 червня перебувала у відпустці.

Незважаючи на те, що у наказі № 108-в від 23.05.2014 року КП Словянської міської ради Словміськводоканал не зазначено за який саме рік позивачці надано додаткову оплачувану відпустку, суд приходить до висновку, що позивачка перебувала у додатковій оплачуваній відпустці - 10 календарних днів з 10.06.2014 року по 19.06.2014 року саме за 2014 рік у звязку з наступним.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у

цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З Рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року вбачається, що апеляційним судом встановлено, що у 2010 2013 році позивачці відповідачем надавалася додаткова оплачувана відпустка як матері, що виховує дитину без батька (а.с. 11-12). Саме цим рішенням Апеляційного суду за цивільною справою № 243/8154/15-ц за позовом ОСОБА_1 до КП Словянської міської ради Словміськводоканал була стягнута компенсація за невикористану додаткову відпустку тривалістю 10 календарних днів за 2015 рік. Дану обставину також підтвердила в судовому засіданні і сама позивач.

У трудових відносинах ОСОБА_1 перебувала з відповідачем з 2009 по 2015 рік.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка використала право на отримання додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька за 2010-2013 рік, за 2015 рік позивачкою була отримана компенсація відповідно до Рішення апеляційного суду Донецької області, а у 2014 році позивачка отримала додаткову щорічну оплачувану відпустку саме за наказом № 108-в від 23.05.2014 року КП Словянської міської ради Словміськводоканал.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно вимог позивача про отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати та моральної шкоди, суд вважає, що оскільки дані вимоги є похідними від порушення основного права надання права на відпустку, у задоволенні якого суд вирішив відмовити, то, відповідно, і решта позовних вимог не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,11,88, 209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. ст. 47,83,116,117,182-1,233 КЗпП України, Законом України Про відпустки,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Словянської міської ради Словміськводоканал про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, матері яка виховує дитину одна, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5