АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/2228/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/790/6798/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа ОСОБА_2, про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28 листопада 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 39 623 грн. 30 коп. Також просить суд стягнути з відповідача компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18 459 грн. 02 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 21 березня 2014 року вона була звільнена з роботи, однак лише 03 грудня 2015 року відповідач провів з нею кінцевий розрахунок і вона отримала 38 389 грн. 62 коп. Виходячи із середньоденної зарплати 107 грн. 09 коп. просила стягнути середній заробіток з 28 листопада 2014 року по 02 грудня 2015 року.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 8 квітня 2010 року у позивача ОСОБА_1 відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117 Кодексу законів про працю, так як відшкодування за ст.117 Кодексу законів про працю вже було раніше присуджене позивачу за рішенням суду. Також посилається на те, що вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28 листопада 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 39 623 грн. 30 коп., компенсації в розмірі 18 459 грн. 02 коп., не були подані позивачем до Господарського суду Харківської області у справі № 922/3048/15.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28 листопада 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 39 623 грн. 30 коп., про стягнення компенсації за нараховану заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року з урахування індексу інфляції в розмірі 18 459 грн. 02 коп. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у відповідача ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на посаді інспектора по кадрам і наказом № 25 від 21 березня 2014 року була звільнена з роботи згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. В день звільнення остаточний розрахунок по зарплаті з позивачем проведений не був і вона була вимушена звертатися до суду про стягнення належних їй сум.

Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 26 березня 2014 року було стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 зарплату за період з серпня по листопад 2013 року в розмірі 8 096 грн. 69 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по зарплаті в сумі 6 840 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку 25 днів у розмірі 2677,28 грн., відшкодування лікарняних за січень 2014 року у розмірі 2 248,91 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 24 березня 2014 року по 27 листопада 2014 року в сумі 18 526,74 грн.

Згідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише 02 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 зазначеної норми закону передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 без поважних причин пропустила тримісячний строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, перебіг якого починається з ухвалення судового наказу про стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати, є безпідставними.

Згідно розяснень, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція мітиться в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року.

Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Встановлено, що повний розрахунок із позивачем був проведений 02 грудня 2015 року. З позовом ОСОБА_1 звернулася 02 березня 2016 року із дотримання строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Таким чином, доводи відповідача про пропущення позивачем строку на звернення до суду з позовом є безпідставними.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Середньоденна заробітна плата позивача становила 107, 09 грн. відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року (а.с. 4-6).

Відповідач прострочив виплату позивачці заробітної плати на 370 днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 39 623, 30 грн. (107,09грн. х 370 днів).

Оскільки позивачем доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум, встановлених судовим рішенням, то компенсація позивачу втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 зі змінами, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація, як підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної плати становить 6 958, 41 грн.

Щодо посилань представника відповідача на рішення Європейського суду з прав людини від 28.04.2010 р. у справі «Меньшакова проти України» необхідно зазначити, що за змістом пункту 58 вказаного рішення, визначено: «обґрунтуванню наведеному судами щодо оскаржуваних рішень не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 Кодексу законів про працю; Європейський суд з прав людини не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам».

Представник відповідача також вказує на відсутність вини підприємства, яке перебувало в процедурі банкрутства. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції чинній на час існування спірних правовідносин, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Таким чином, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду України по справі 6-76цс14.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Так як дане рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування обставин, що мають значення для справи, воно підлягає скасуванню у повному обсязі.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 465 грн. 82 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа ОСОБА_2, про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 39 623 (тридцять девять тисяч шістсот двадцять три) грн. 30 коп. та компенсацію втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків їх виплати, з урахування індексу інфляції у розмірі 6958 (шість тисяч девятсот пятдесят вісім) грн. 41 коп., а всього 46 581 (сорок шість тисяч пятсот вісімдесят одна) грн. 71 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 465 (чотириста шістдесят пять) грн. 82 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3