У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 16 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк"; про скасування постанови державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою про скасування постанови № 48162151 від 13 серпня 2015 року державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі - ДВС) про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання закінчити виконавче провадження, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк").

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 червня 2016 року ОСОБА_1 у задоволенні скарги відмовлено.

В поданій на цю ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у задоволенні скарги, оскільки в неї відсутня заборгованість за виконавчим листом, який 28 квітня 2015 року був виданий на підставі рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2015 року у цивільній справі № 569/18047/15-ц.

Місцевий суд не зважив на довідку від 30 травня 2016 року про відсутність у неї заборгованості перед банком та відмовив їй у задоволенні скарги, пославшись на те, що вона не довела факту отримання її працівниками ДВС від банку.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати, постановивши у справі нове судове рішення про задоволення її скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи боржника, колегія

суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2015 року Рівненським міським судом на виконання рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2015 року, ухваленого у цивільній справі № 569/18047/15-ц, був виданий виконавчий лист № 569/18047/ 14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 118 161, 11 доларів США та 3 654 грн. судового збору. Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання був визначений до 21 квітня 2016 року (а. с. 28).

9 липня 2015 року зазначений виконавчий лист стягувач передав Рівненському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на примусове виконання.

У зв'язку із цим 13 серпня 2015 року старший державний виконавець Конончук В.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 48162151 з виконання виконавчого листа № 569/18047/14-ц.

Судом першої інстанції встановлено, що строк пред'явлення виконавчого листа № 569/18047/14-ц до виконання стягувачем не пропущено, він відповідає вимогам ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження", виконавчий лист надійшов на виконання за місцем знаходження нерухомого майна боржника, що розташоване на АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 доводила, що виконавче провадження № 48162151 підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки в неї заборгованості перед ПАТ „УкрСиббанк" немає, що підтверджується довідкою № 246/2016-05 від 30 травня 2016 року.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження" у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд не вправі витребовувати докази з власної ініціативи.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 133 ЦПК особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Таким чином, згідно із законом суд може витребувати докази лише у випадках, коли у сторін є обґрунтовані складнощі в їх наданні.

Проте жодних клопотань про витребування доказів ОСОБА_1 суду не заявляла.

Відмовляючи їй у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що матеріали оглянутого виконавчого провадження № 48162151 документального підтвердження про повне виконання боржником рішення суду до початку його примусового виконання не містять, а тому у державного виконавця відсутні передбачені законом підстави для закінчення виконавчого провадження.

Доказів про достовірність заяви представника стягувача від 30 травня 2016 року на а. с. 6 про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком (яку боржник помилково називає довідкою), а також належних і допустимих законом доказів у вигляді платіжних документів про повне погашення боржником кредитної заборгованості перед банком, заінтересованими особами суду не подано.

Тому керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського міського суду від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: