АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Махлай Л.Д.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника ПАТ «Дельта Банк» - Павленка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Шутова Олексія Олеговича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року позов задоволено частково./а.с. 55-59/

№ справи 757/6071/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9066/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «Дельта Банк» Шутов О.О. подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що жодним договором та нормативно-правовим актом не передбачена можливість стягнення з банку коштів, які належить клієнту та зберігаються на його рахунку, оскільки банк не набуває права власності на вклад, отже стягнення коштів призведе до стягнення коштів саме банку, а зобов'язання щодо повернення вкладу клієнта, що зберігається на рахунку клієнта буде не виконаним, що означає подвійне стягнення. Також зазначив, що судом першої інстанції не враховано вимоги ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та те, що запровадження тимчасової адміністрації в банку з 02.03.2015 р., призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення відповідача від виконання умов договору банківського вкладу, а питання відшкодування за вкладом, а не виплати суми вкладу, вирішується уповноваженим органом Фонду у порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ОСОБА_7 в порядку вказаного закону отримано 19.06.2015 р. 200 000, 00 грн. Також зазначив, що безпідставно стягнуто проценти по вкладу та 3% річних, оскільки в момент дії тимчасової адміністрації такі нарахування та стягнення не здійснюються у відповідності до п. 3 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, зазначив, що не було досліджено судом виписку з поточного рахунку позивача, долучену перед судовим засідання щодо розміру коштів на рахунку, оскільки ОСОБА_7 здійснив зняття коштів у розмірі 87 862, 50 грн. в тому числі розрахунками через інтернет. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказана справа вже була предметом розгляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, з урахуванням висновків, викладених у вищевказаній ухвалі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банк порушив умови договору про повернення внесених позивачем на депозит коштів та нарахованих відсотків, останній має право на стягнення вкладу, отримання інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Встановлено, що 28 квітня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_9 був укладений договір банківського вкладу, який неодноразово сторонами переукладався. Востаннє договір банківського вкладу був переукладений 31 жовтня 2014 року та мав строк дії до 30 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 1.2 договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок та приймає від вкладника внесені ним в порядку, передбаченому договором, грошові кошти в сумі 900 000 грн. На відповідну суму банк нараховує проценти у розмірі 21,5 процентів річних. На підставі договору банк прийняв грошові кошти на строк до 30 листопада 2014 року.

Згідно з п.1.7. договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок вкладника.

Відповідно до умов договору гроші були переведені на поточний рахунок вкладника.

Таким чином, колегія приходить висновку, що зарахування банком грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_7, який відкритий в цьому банку свідчить про належне виконання ПАТ «Дельта Банк»умов депозитного договору, а тому застосування положень ст.ст.625,536 ЦК України безпідставне..

Згідно звіту про фінансовий стан на 29 січня 2015 року загальна сума грошових коштів, розміщених на рахунках клієнта ОСОБА_7в ПАТ «Дельта Банк» у гривневому еквіваленті, складає 973 482,20 грн.

З моменту закінчення дії договору та переведення коштів на поточний рахунок, ОСОБА_7 намагався отримати гроші через касу банку та через банкомати, але ПАТ «Дельта Банк» гроші не повернув.

30 січня 2015 року ОСОБА_7надав працівникам ПАТ «Дельта Банк» реквізити для зарахування грошових коштів на його рахунок у відділенні ПУМБ «РЦ в м. Київ». Проте, відповідач гроші не зарахував.

Разом з тим при розгляді справи суд не врахував та не звернув уваги на те, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (15 червня 2015 року) в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбаченоЗаконом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно ч.2 ст.26 Закону вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

З наданої Банком виписки /а.с.69/ вбачається, що Фондом нараховано ОСОБА_9 до виплати та виплачено 22 липня 2016 року 200 000 грн.. Вказаний факт позивачем не заперечується.

Отже, запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення ПАТ «Дельта Банк» від виконання умов договору банківського вкладу між сторонами, питання відшкодування за вкладом, а не виплати суми вкладу, вирішується повноважним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Шутова Олексія Олеговича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: