У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову ВП № 41519119 від 10 листопада 2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Любенько Н.Я. про стягнення виконавчого збору,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною скаргою, мотивуючи її тим, що 15 січня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції (далі - ВДВС Богородчанського РУЮ) Любенько Н.Я. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Богородчанського районного суду від 25 грудня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1 300 000 грн та 3 441 грн судових витрат.

Зазначав, що в межах встановленого державним виконавцем семиденного строку для добровільного виконання рішення суду між ним та стягувачем була укладена мирова угода про добровільне врегулювання боргових зобов'язань, яка визнана ухвалою Богородчанського районного суду від 03 лютого 2014 року. На підставі даної ухвали суду 13 лютого 2014 року держаним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2014 року ухвалу Богородчанського районного суду від 03 лютого 2014 року про визнання мирової угоди скасовано.

07 листопада 2014 року начальником ВДВС Богородчанського районного управління юстиції винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 лютого 2014 року, а державним виконавцем Любенько Н.Я. - постанову про поновлення виконавчого провадження.

10 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 130 344 грн 10 коп.

Враховуючи, що рішення суду виконано ним добровільно у встановлений для цього семиденний строк, заходи примусового виконання рішення державним виконавцем не застосовувалися, то постанова про стягнення з нього виконавчого збору від 10 листопада 2014 року є незаконною та підлягає скасуванню, він звернувся до суду із даною скаргою.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року, поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду із скаргою на постанову № 41519119 від 10 листопада 2014 року державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ Любенько Н.Я. про стягнення виконавчого збору в сумі 130 344 грн 10 коп.

Скаргу ОСОБА_2 про скасування постанови ВП № 41519119 від 10 листопада 2014 року державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ Любенько Н.Я. про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 130 344 грн 10 коп. задоволено.

Визнано постанову ВП № 41519119 від 10 листопада 2014 року державного ВДВС Богородчанського РУЮ Любенько Н.Я. про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 130 344 грн 10 коп. незаконною та скасовано.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваними судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив із того, що не сплив строк, який наданий для добровільного виконання рішення суду, яке скаржник виконав у визначний термін, відсутні витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, відсутні дії спрямовані на примусове виконання рішення суду, а тому немає підстав для стягнення виконавчого збору з боржника.

З висновками суду першої інстанції погодився апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-785цс15.

Враховуючи, що боржником ОСОБА_2 рішення Богородчанського районного суду від 25 грудня 2013 року виконано у наданий державним виконавцем строк для добровільного виконання, а державним виконавцем не вчинялось жодних дій для його примусового виконання, висновок суду першої та апеляційної інстанцій щодо незаконності постанови державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову ВП № 41519119 від 10 листопада 2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Любенько Н.Я. про стягнення виконавчого збору, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович