Справа № 199/7982/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 кооперативу №343, Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про скасування довідки та реєстраційного посвідчення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про скасування довідки та реєстраційного посвідчення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування.

В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що її батьку ОСОБА_4 у 1984 році на склад сім'ї: дружина ОСОБА_5, донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 була надана квартира АДРЕСА_1 війни у м.Дніпропетровську у ОСОБА_3 кооперативі №343, в якому він був членом кооперативу. На момент заселення вартість квартири складала 5835,00 карбованців, повна вартість на момент сплати пайових внесків складала 8054,85 карбованців.

Позивачка зазначає, що 25.10.1986 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, але продовжувала проживати з батьком у квартирі АДРЕСА_1 війни у м.Дніпропетровську, де була зареєстрована до 07.04.1995 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №2753 від 08.12.1987 року.

Позивачка вказує на те, що за даними ЖБК-343 за життя ОСОБА_4 сплатив частину паю за квартиру у розмірі 2504,00 крб. та 925,20 крб. Повне погашення паю у сумі 2699,23 карб. було проведено 31.10.1991 року його дружиною ОСОБА_5. Відповідно до довідки ЖБК-343 від 07.06.2015 року №5/2 вартість квартири виплачена повністю в сумі 8054 руб. 85 копійок, але право власності на квартиру ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку за життя не зареєстрував.

Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_5 16.06.1988 року звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на грошові внески в ощадній касі м.Дніпропетровська №6720/0212 по рахункам НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на загальну суму у розмірі 3278,00 карб., без нарахованих відсотків, з яких і сплатила пайовий внесок у сумі 2699,23 карб.

Позивачка вважає, що спадщина мала бути розподілена в рівних частках між трьома спадкоємцями після ОСОБА_4, а саме: його дружиною ОСОБА_5, донькою ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2, оскільки всі вони прийняли спадщину відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, так як проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на день його смерті у квартирі АДРЕСА_1 війни у м. Дніпропетровську.

Також позивачка вказує на те, що ОСОБА_5 безпідставно та протизаконно, скориставшись свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.06.1988 року на грошові кошти після смерті чоловіка ОСОБА_4, звернулась до ЖБК №343, де отримала довідку від 25.12.1991 року, на підставі якої отримала 17.01.1992 року реєстраційне посвідчення №01 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 війни у м. Дніпропетровську в цілому на своє ім'я.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після її смерті спадкоємцем першої черги є її син - відповідач по справі ОСОБА_2, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка зазначає, що за життя ОСОБА_5 запевнювала її, що після смерті спірна квартира буде належати їй - ОСОБА_1 та сину ОСОБА_2 в рівних частках, як дітям померлого ОСОБА_4, тому із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, до того ж, на момент його смерті вона була зареєстрована разом з ним у квартирі.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати нікчемною та скасувати довідку ЖБК №343 від 25.12.1991 року; визнати нікчемним та скасувати реєстраційне посвідчення від 17.01.1992 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР за реєстровим №128; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 червня 1988 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою щодо успадкування коштів ОСОБА_5 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловіка - ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 війни у м.Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також зазначили, що ОСОБА_1 стало відомо, що квартира належить на праві власності одноособово ОСОБА_5 тільки у 2016 році, коли відповідач почав оформляти спадщину після смерті своєї матері.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та зазначив, що позивачка не проживала на момент смерті батька разом з ним, оскільки у жовтні 1986 році вона зареєструвала шлюб та стала проживати зі своїм чоловіком у квартирі АДРЕСА_1, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона не зверталась.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти позову заперечувала, просила відмовити у позові у повному обсязі, оскільки вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону. Так, вимога позивачки про визнання нікчемною та скасування довідки не є способом захисту права, оскільки довідка не є правочином та не створює жодних правових наслідків. ОСОБА_3 кооператив №343 не порушив права позивачки, оскільки вона не заявляла до нього вимог про скасування правочину і позовна заява не містить інформації про жодні інші вимоги до нього. Реєстраційне посвідчення також не є правочином і не може бути скасоване, оскільки воно фіксує правовідносини, які існували та не були оскаржені на час, коли це посвідчення було видане матері відповідача ОСОБА_5. До того ж, позивачка пропустила строк позовної давності звернення до суду з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину (на грошові кошти) недійсним, оскільки знала про отримання ОСОБА_5 коштів з ощадної книжки після смерті ОСОБА_4, питання щодо поновлення строків звернення до суду з даною вимогою не ставиться.

Представник відповідача ОСОБА_3 кооперативу №343 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав суду копію спадкової справи №402/2015, а також письмову заяву, якою просив справу слухати у відсутність третьої особи та постановити рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної та спадкових справ, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є рідним батьком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис №771 від 20.04.1965 року, та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження, актовий запис №862 від 15.05.1980 року. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №1272 від 13.12.1977 року, від якого мають сина ОСОБА_2.

ОСОБА_4 у 1984 році на склад сім'ї: дружина ОСОБА_5, донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 була надана квартира АДРЕСА_1 війни у м. Дніпропетровську у ОСОБА_3 кооперативі №343, де він був членом кооперативу. На момент заселення вартість квартири складала 5835,00 карбованців, повна вартість на момент сплати пайових внесків становить 8054,85 карбованців.

За даними ОСОБА_3 кооперативу №343, за життя ОСОБА_4 сплатив частину паю за квартиру у розмірі 2504,00 карб. та 925,20 карб. Повне погашення паю у сумі 4629,00 карб. було проведено 31.10.1991 року його дружиною ОСОБА_5. Відповідно до довідки ЖБК-343 від 07.06.2015 року №5/2 вартість квартири виплачена повністю в сумі 8054 карб. 85 копійок, але право власності на квартиру ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку за життя не зареєстрував, оскільки за життя він не сплатив пай у повному обсязі.

25.10.1986 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, та стала проживати з ним однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_6, де вони вели господарство самостійно. Ніяких угод щодо користування спірною квартирою позивачка з ОСОБА_5 не укладала, за комунальні послуги не сплачувала.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №2753 від 08.12.1987 року. Спадкоємцями першої черги після його смерті були дружина ОСОБА_5, донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_2. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась лише ОСОБА_5, та державним нотаріусом ОСОБА_8 16.06.1988 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину на грошові внески з належними процентами в ощадній касі м.Дніпропетровська №6720/0212 на рахунках НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

Відповідно до статті 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент смерті ОСОБА_4, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого,.

Статтею 549 ЦК України в редакції 1963 року визначено вичерпний перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини, а саме, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею 145 ЖК, пунктом 55 Примірного статуту ЖБК, який було затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 p. N186 і який є чинним, встановлено, що якщо член житлово-будівельного кооперативу помер або вибув з нього з інших, причин, чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість колишнього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу, така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі.

ОСОБА_1 після смерті батька не вчинила дій, які були передбачені законодавством на той час для прийняття спадщини і не стала власником частини паєнагромадження, до членів кооперативу не вступила, тому відповідно до статті 554 ЦК України (в редакції 1963 року) її частка перейшла до відповідача та його матері, оскільки в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Після смерті чоловіка ОСОБА_5 вступила у члени кооперативу, та у повному обсязі сплатила пайові внески за спірну квартиру, у зв'язку 25.12.1991 року їй була видана довідка про виплату паю, на підставі якої 17.01.1992 року вона отримала реєстраційне посвідчення №01 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 війни у м.Дніпропетровську на своє ім'я.

Суд звертає увагу на те, що при отриманні довідки та оформленні реєстраційного посвідчення №01 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 війни у м. Дніпропетровську, ОСОБА_5 були дотриманні усі вимоги на той час чинного законодавства, свідоцтво про право на спадщину на грошові внески з належними процентами в ощадній касі м.Дніпропетровська №6720/0212 на рахунках НОМЕР_2 та НОМЕР_1 ніхто не оскаржував. Вимоги позивачки про визнання нікчемною та скасування довідки не є способом захисту права, оскільки довідка не є правочином та не створює жодних правових наслідків. З огляду на зазначене ОСОБА_3 кооператив №343 не порушив права позивачки, оскільки вона не заявляла до нього вимог про скасування правочину і позовна заява не містить інформації про жодні інші вимоги до нього. Реєстраційне посвідчення також не є правочином і не може бути скасоване, оскільки воно фіксує правовідносини, які існували та не були оскаржені на час, коли це посвідчення було видане матері відповідача. Також суд вважає зазначити, що позивачка не вступала до членів кооперативу, з вимогами щодо визначення її частки до ЖБК №343 не зверталася, будь-які договори з нею не укладалися.

У п. 3.1 Узагальнення №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У п. 9 Узагальнення підкреслено, що для встановлення факту прийняття спадщини, якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст.549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

Відповідно до статті 71 ЦК України в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), складав три роки.

Згідно зі ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд звертає увагу на те, що на час відкриття спадщини позивачка була повнолітньою, про спадкування грошових внесків вона знала у 1991 році, що особисто підтвердила у судовому засіданні, тому перебіг строку позовної давності закінчився в 1994 році.

Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам щодо спадкування після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, стосовно отримання довідки та оформлення реєстраційного посвідчення №01 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 війни у м.Дніпропетровську, враховуючи показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_1, які не спростували встановлені у засіданні обставини, суд дійшов висновку, що порушень вимог діючого на той час законодавства з боку відповідачів допущено не було.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після її смерті спадкоємцем першої черги є її син - відповідач по справі ОСОБА_2, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на теперішній час свідоцтво про право на спадщину не видано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 кооперативу №343, Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про скасування довідки та реєстраційного посвідчення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.145 ЖК України, ст.ст. 71, 76, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 кооперативу №343, Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про скасування довідки та реєстраційного посвідчення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя