Справа № 604/550/16-ц
Провадження № 2/604/263/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на наступне.

30 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - Позивач) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) було укладено кредитний договір №07/07/967, згідно з яким Позивач надав Відповідачу - 1 кредит в розмірі 60000.00 (шістдесят тисяч) Доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Позивач та ОСОБА_2 (надалі Відповідач - 2) уклали договір іпотеки №127 від 30 липня 2007 року. Відповідно до умов договору іпотеки Відповідач - 2 передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вулиця Полуботка (вул. Ювілейна), 4 (чотири).

17 вересня 2009 року Підволочиським районним судом Тернопільської області винесено рішення суду по справі №2-290/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. Згідно з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» має право продавати предмет застави шляхом укладання від імені боржника договору-купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, та має право вимагати надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Покликаючись на норми Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про виконавче провадження» та Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. представник Позивача зазначає, що в даному випадку, право застави у ПАТ КБ «ПриватБанку» виникло, як зазначено вище, - 30.07.2007 року, а постанова (ухвала, рішення) суду, постанови про накладення арешту, була винесена у 2009 році та у 2012 році відповідно, тобто пізніше ніж було укладено договір застави; крім того станом на 31.05.2016 року заборгованість Відповідача перед ПриватБанком складає 191311.21 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави. Таким чином, вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. З огляду на вказане, керуючись на ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», просить зняти всі арешти з предмету застави, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вулиця Полуботка, (вул. Ювілейна), 4 (чотири).

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, в судовому засіданні позов визнали, просять звільнити майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вулиця Полуботка, (вул. Ювілейна), 4, з-під арешту.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області при розгляді справи покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи думку учасників розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.

30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07/07/967, згідно з яким Банк надав Відповідачу - 1 кредит в розмірі 60000.00 (шістдесят тисяч) доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № 127 від 30 липня 2007 року, відповідно до якого Відповідач - 2 передав в іпотеку Банку нерухоме майно а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вулиця Полуботка, (вул. Ювілейна), 4 (чотири).

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2009 року у справі №2-290/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №07/07/967М від 30 липня 2007 року в розмірі 49694,46 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки будинок загальною площею 153,1 кв.м. який розташований в м. Скалат по вул. Полуботка, (вул. Ювілейна), 4, Підволочиського району Тернопільської області, який належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 30 липня 2007 року) ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору-купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно п.1.1. Розділу 1. Загальні положення Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів від 30.04.2009 року Банк змінив своє найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», серія А01 №054809 від 17.07.2009 року.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №51593120 від 13.01.2016 року, вбачається, що відділом державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції 11 листопада 2009 року (№9237868), 15 грудня 2009 року (№9350111) та 27 січня 2012 року (№12105242) накладено арешти які унеможливлюють продажу предмету застави згідно вищенаведеного рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 цього ж закону заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони обєднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 52 зазначеного закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 56 цього ж закону на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 44 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V ЗУ «Про іпотеку» та ч. 8 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави.

Крім того, згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту.

Пленум Верховного суду України у п. 4 постанови від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначає, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Разом з тим, ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

З системного аналізу вказаних норм законодавства, враховуючи відсутність заяви про застосування позовної давності, суд проходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Крім того в силу ст. 88 ЦПК України з Відповідачів на користь Позивача слід також стягнути понесені судові витрати по справі в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 88, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 11, 32, 33, 35, 44, 54, 56, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 33, 12, 36, 37, 38, 39, 41, 54 Закону України «Про іпотеку», Інструкцією «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р., ст. 16 Закону України «Про заставу», ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти всі арешти з предмету застави, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вулиця Полуботка, (вул. Ювілейна), 4 (чотири).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (КОД , рах. №0001, МФО №305299) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.Б. Сидорак