Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності та за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист права власності, здійснення права користування та розпорядження горищем, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до відповідачів про виділ частки із нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 що перебуває у спільній частковій власності сторін.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, останніми уточненнями від 03 лютого 2015 року просить виділити їй в натурі 24 % або 6/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та визнати за нею право приватної власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у складі приміщень, які вказані у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року, за індексами: перший поверх: «1-1» - тамбур, площею 5,20 кв. м; «1-2» - сходи, площею 8,10 кв. м; «1-3» - суміщений санвузол, площею 4,20 кв. м; «1-5» - кухня, площею 8,30 кв. м; «1-6» - житлова кімната, площею 16,20 кв. м; мезонін (мансарда): «1-9» - сходи, площею 6,20 кв. м; «1-10» - вбиральня, площею 1,40 кв. м; «1-11» - кухня, площею 8,40 кв. м; «1-12» - житлова кімната, площею 13,80 кв. м; «1-13» - житлова кімната, площею 8,80 кв. м; сходи; півпідвал: «VII» - підвал, площею 7,10 кв. м; «VIII» - підвал, площею 7,30 кв. м; вхід у підвал; «№ 1» - ворота (металеві); «№ 5» - хвіртка (металева); «№ 6» - замощення (асф./бетон); горище. Також просила виділити в натурі та визнати право приватної власності на приміщення, будівлі і споруди житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 які вказані у технічному паспорті (виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року) під індексами, зокрема: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - 16 % або 4/25 частки кожному, у складі наступних приміщень: півпідвал: «V» - кухня, площею 4,80 кв. м; «І» - коридор, площею 5,0 кв. м; «VI» - суміщений санвузол, площею 3,50 кв. м; «ІІІ» - підвал, площею 19, 60 кв. м; «IV» - житлова кімната, площею 11,90 кв. м; «ІІ» житлова кімната, площею 10,70 кв. м; перший поверх: «1-8» - житлова кімната, площею 12,90 кв. м; «1-7» - житлова кімната, площею 20,20 кв. м; «№ 3» - ворота (металеві); «№ 2» - огорожа (металева сітка); «№ 4» - хвіртка (металева); ОСОБА_5 - 60 % або 15/25 частини у складі наступних приміщень: півпідвальне приміщення: «1-14» - коридор, площею 4,80 кв. м; «1-15» - сходи, площею 6,60 кв. м; «1-17» - житлова кімната, площею 13,0 кв. м; перший поверх: «1-16» - сходи, площею 6,50 кв. м; «1-18» - житлова кімната, площею 18,40 кв. м; балкон; «В» - гараж, площею 39,8 кв. м. Також просила стягнути з неї на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 7 919 грн та на користь ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частках грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 2 112 грн. Своє право спільної часткової власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 просить припинити, у зв'язку із виділенням їй в натурі частки в спільній частковій власності.

ОСОБА_3 свої вимоги мотивує тим, що на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року про визнання мирової угоди, укладеної між співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, 06 квітня 2013 року реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції здійснено державну реєстрацію права власності, а саме: за нею - на 6/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за ОСОБА_5 - на 4/50 та 15/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за ОСОБА_4 - на 4/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Крім цього, вказаною ухвалою суду було визначено кожному із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами частину приміщень будинку, що відповідали їх праву у спільній частковій власності на вказане майно. Однак як при укладенні вказаної мирової угоди, так і під час судового розгляду приміщення горища були залишені поза увагою, що призвело до того, що такі залишаються у спільній частковій власності сторін. Вказала, що на теперішній час вона має намір припинити право спільної часткової власності шляхом виділення їй у власність частини приміщень спірної нерухомості, що відповідає її частці, а тому, оскільки приміщення горища є ізольованими від доступу інших співвласників вказаного будинку, і облаштування такого доступу є неможливим, з метою недопущення руйнування та забезпечення можливості проведення покращення стану приміщень горища, вважає, що такі разом з іншими приміщеннями, визначеними ухвалою суду від 14 лютого 2013 року, підлягають виділенню у її приватну власність із припиненням її права спільної часткової власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та сплатою компенсації відповідачам за відхилення від рівності часток. У зв'язку із наведеним просить позовні вимоги задовольнити.

У серпні 2014 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом встановлення порядку користування горищем, матеріали якої були об'єднані в одне провадження із первісним позовом.

Із врахуванням поданих останніх уточнень від 20 квітня 2015 року, відповідачі просили захистити їх право власності на горище у будинку АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування кожному із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами частини горища, що відповідає їх частці у власності, зокрема пропонують: ОСОБА_3 як власнику 6/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 виділити в натурі для користування два приміщення горища загальною площею 14,88 кв. м, над приміщеннями під індексами: «1-3», «1-5» та «1-6» будинку з використанням існуючих входів на горище; ОСОБА_4 як власнику 4/50 або 2/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 виділити в натурі для користування приміщення горища над приміщенням під індексом «1-7» будинку, вхід в які здійснювати ззовні з використанням тимчасової металевої драбини; ОСОБА_6 як власнику 4/50 та 15/25 (17/25) частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами виділити в натурі для користування приміщення горища над приміщенням під індексом «1-8» цього будинку, вхід в які здійснювати ззовні з балкона з використанням тимчасової металевої драбини. З метою ізоляції приміщень горища, виділених в натурі в користування іншим співвласникам, просять зобов'язати ОСОБА_3 замурувати входи на горище з приміщень будинку під індексами «1-9» та «1-13», кожного із співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами здійснювати поточний капітальний ремонт конструктивних елементів даху та покрівлі над використовуваними приміщеннями горища. У зв'язку із поділом горища, при якому у користування ОСОБА_3 передається площа горища, яка не відповідає обсягу її прав у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, просять стягнути на користь ОСОБА_5 компенсацію за відхилення від часток у спільній частковій власності в розмірі 7 507 грн 79 коп., а на користь ОСОБА_4 - 5 918 грн 39 коп.

Відповідачі свої позовні вимоги мотивують тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 дійсно перебуває у спільній частковій власності сторін. Зокрема, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2013 року було визнано мирову угоду, згідно з якою співвласники вказаної нерухомості досягли згоди щодо розподілу між собою приміщень житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами відповідно до належних їм часток у праві власності. При цьому за ОСОБА_3 було визначено ряд приміщень, щодо яких у них немає жодних претензій. На підставі вказаної ухвали за кожним із співвласників було здійснено державну реєстрацію права на частки у спірній нерухомості. Проте горище залишилося у спільній частковій власності усіх співвласників будинку, від його поділу в ході укладення мирової угоди співвласники відмовилися і визначили про відсутність в подальшому будь-яких претензій щодо розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, але ОСОБА_3 в порушення умов мирової угоди намагається виділити в особисту приватну власність усе горище, не враховуючи, що 77 % цього приміщення належить їм. Вважають, що таке виділення приміщення горища в особисту власність ОСОБА_3 порушує їх право власності, закріплене у ст. 41 Конституції України. В той же час зазначили, що відповідно до проведених ними експертних досліджень приміщення горища можливо поділити між співвласниками будинку відповідно до належних їм часток з облаштуванням окремих входів та здійснення певної реконструкції, а тому в такий спосіб просять захистити їх право власності.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі та визнано за нею право власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 що становлять 6/25 ідеальної частки у праві власності (24 %), вказані у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року, під індексами: перший поверх: «1-1» - тамбур, площею 5,20 кв. м; «1-2» - сходи, площею 8,10 кв. м; «1-3» - суміщений санвузол, площею 4,20 кв. м; «1-5» - кухня, площею 8,30 кв. м; «1-6» - житлова кімната, площею 16,20 кв. м; мезонін (мансарда): «1-9» - сходи, площею 6,20 кв. м; «1-10» - вбиральня, площею 1,40 кв. м; «1-11» - кухня, площею 8,40 кв. м; «1-12» - житлова кімната, площею 13,80 кв. м; «1-13» - житлова кімната, площею 8,80 кв. м; сходи; півпідвал: «VII» - підвал, площею 7,10 кв. м; «VIII» - підвал, площею 7,30 кв. м; вхід в підвал; «№ 1» - ворота (металеві); № 5» - хвіртка (металева); «№ 6» - замощення (асф./бетон); горище.

Виділено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в натурі та визнано за ними право приватної власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 які вказані у технічному паспорті, виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 30 квітня 2013 року, під індексами, зокрема: півпідвал: «V» - кухня, площею 4,80 кв. м; «І» - коридор, площею 5,0 кв. м; «VI» - суміщений санвузол, площею 3,50 кв. м; «ІІІ» - підвал, площею 19,60 кв. м; «IV» - житлова кімната, площею 11,90 кв. м; «ІІ» - житлова кімната, площею 10,70 кв. м; перший поверх: «1-8» - житлова кімната, площею 12,90 кв. м; «1-7» - житлова кімната, площею 20,20 кв. м; «№ 3» - ворота (металеві); «№ 2» - огорожа (металева сітка); «№ 4» - хвіртка (металева).

Виділено ОСОБА_5 в натурі та визнано за ним право власності на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 що становлять 15/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (60 %) за адресою: АДРЕСА_1 у складі наступних приміщень: півпідвальне приміщення: «1-14» - коридор, площею 4,80 кв. м; «1-15» - сходи, площею 6,60 кв. м; «1-17» - житлова кімната, площею 13,0 кв. м; перший поверх: «1-16» - сходи, площею 6,50 кв. м; «1-18» - житлова кімната, площею 18,40 кв. м; балкон; «В» - гараж, площею 39,8 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 7 919 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у спільній частковій власності у розмірі 2 112 грн.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із виділенням ОСОБА_3 в натурі частки у спільній частковій власності.

У задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом поділу приміщень горища між учасниками спільної часткової власності будинку відмовлено за безпідставністю вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості первісного позову ОСОБА_3, зазначивши, що оскільки здійснення виділу у власність ОСОБА_3 частини приміщень та об'єктів будинковолодіння АДРЕСА_1 в запропонований нею спосіб є технічно можливим, основна частина приміщень та об'єктів цього будинковолодіння уже належить їй за умовами мирової угоди, визнаної судом, а приміщення горища розташовані в межах мезоніну, доступ до яких можливий виключно через приміщення, належні на праві власності позивачу, і переобладнання цих приміщень для спільного доступу співвласників будинку неможливий без погіршення технічного стану будинку, тому наявні правові підстави для визнання за нею права власності на зазначені приміщення та об'єкти у спірному будинковолодінні зі стягненням на користь відповідачів грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток при здійсненні виділу майна зі спільної часткової власності.

Зокрема, суд установив, що усі приміщення горища розміщені в одній площині та є дотичними виключно до приміщень мезоніну, що за умовами мирової угоди перебувають у власності позивача ОСОБА_3; доступ до цих приміщень інакше, ніж через приміщення мезоніну, що перебувають у власності позивача, є неможливим; на горищі відсутнє технічне обладнання, яке призначене для забезпечення потреб власників будинку, а також для забезпечення експлуатації та технічного обслуговування житлового будинку в цілому.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4, суд виходив із необґрунтованості та безпідставності указаного позову, оскільки, як зазначив суд, позивачі, заявляючи свої позовні вимоги про захист права власності, чітко не визначили перед судом першої інстанції та не визначили в суді апеляційної інстанції, в чому саме полягає порушення ОСОБА_3 їхнього права власності, та не обрали відповідно до положень ст. 16 ЦК України належного способу захисту порушеного права.

Зокрема, суд визнав безпідставними доводи позивачів про те, внаслідок звернення до суду ОСОБА_3 із позовом про виділення приміщень горища у її приватну власність можуть бути порушені їхні права власності на це майно, зазначивши, що право на звернення до суду є конституційним правом позивача і оцінка з приводу даного правового спору буде надана судом, а доказів про те, що позивачем вчинялися інші дії, які призвели до порушення прав відповідачів як співвласників будинковолодіння, ними не наведено.

При цьому суд урахував, що саме за умовами мирової угоди, укладеної, в тому числі і відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, приміщення мезоніну відійшли у власність позивача, що унеможливило доступ відповідачів до спірних приміщень горища, і з умовами такого поділу будинку відповідачі погоджувалися.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про поділ приміщень горища будинку АДРЕСА_1 між усіма співвласниками будинковолодіння є безпідставними.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що горище будинку АДРЕСА_1 не є приміщеннями загального користування, придатне у використанні для господарських потреб, складається із декількох невеликих відокремлених одне від одного приміщень невеликої площі, розташованих в об'ємі мезоніну будинку, доступ до яких можливий виключно із приміщень, що перебувають у власності позивача.

При цьому суд урахував, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2014 року № 4213, а також наданими експертами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показами у судовому засіданні, технічно неможливо здійснити поділ приміщень горища будинку АДРЕСА_1 між усіма співвласниками будинковолодіння без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Разом із тим суд урахував, що під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 категорично заперечила можливість надання доступу відповідачам до приміщень горища через приміщення мезоніну, що перебувають у її власності.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки в запропонований останніми спосіб неможливо здійснити поділ між співвласниками будинку приміщень горища без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, що полягає у суттєвому погіршенні технічного стану житлового будинку, завданню шкоди мешканцям будинку та погіршенні умов їх проживання.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з п. 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа № 1-2/2004) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Частина 2 ст. 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування у багатоквартирному будинку. Так, власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Проте вищевказаних положень норм матеріального права суд не врахував та усупереч їм дійшов помилкового висновку про виділення ОСОБА_3 в натурі та визнання за нею права власності на все горище в будинку, та у зв'язку із цим безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та недоведеність ними факту порушення їхніх прав, адже вони також є співвласниками цього горища.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

ОСОБА_9

І.К.Парінова

О.В.Ступак