Справа № 357/1901/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/4059/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 13.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 04 червня 2015 року об 18 годині в місті Біла Церква по вулиці Б.Хмельницького біля будинку №9 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю гр. ОСОБА_2, яка керуючи автомобілем ВАЗ 21104, д.н.з АІ 8297 АТ, під час обїзду перешкоди недотрималась безпечного інтервалу руху, що призвело до наїзду на автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачці, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Матеріальна шкода, яка завдана позивачці становить 92 857,44 грн., але оскільки частина збитків в розмірі 48021,40 грн. була відшкодована третьою особою, позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь 44 836 грн. 04 коп. матеріальної шкоди, 800 грн. витрат на оплату авто товарознавчого дослідження та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивачка отримала кошти від страхової компанії і враховуючи тяжкий матеріальний стан відповідачки, а також наявність у неї двох неповнолітніх дітей, просив суд зменшити розмір відшкодування завданих збитків.

Третя особа до суду свого представника не направила, натомість направила суду свої письмові пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечувала.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44 836 грн. 04 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 800 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на оплату авто товарознавчого дослідження та 826 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись із висновком, наведеним у рішенні, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та в позові ОСОБА_3 відмовити.

Зазначила, що рішення є незаконне та не обгрунтоване, ухвалене без усебічної, повної та обєктивної оцінки доказів по справі з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Судом першої інстанції було встановлено, що 04 червня 2015 року об 18 годині в місті Біла Церква по вулиці Б.Хмельницького біля будинку номер 9 сталася дорожньо-транспортна пригода. Громадянка ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 під час обїзду перешкоди недотрималась безпечного інтервалу руху та скоїла наїзд на автомобіль НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідками відділення ДАІ з обслуговуванню м. Біла Церква та Білоцерківського району,

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/8380/15-п від 24.06.2015 року, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Вартість відновлювального ремонту, який необхідно здійснити для відновлення автомобіля НОМЕР_1, складає 92 857,44 грн., що підтверджується Висновком №135 від 21.08.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного траснспортного засобу автомобіля НОМЕР_3 .

Також встановлено, що ПАТ «Стархова компанія «Країна» сплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 48021,40 гривень, що підтверджується письмовими поясненнями третьої особи та не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Верховний суд України в своїй постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808 цс 15 зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так за правилами норми ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачають, що вина особи припускається і обов'язок доведення відсутності вини покладається на того, хто завдав шкоди, а до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди. Обовязок надання доказів на доведення відповідності розміру та характеру завданої шкоди також покладається на того, хто таку шкоду завдав.

Таким чином, права потерпілої особи на відшкодування завданих їй збитків є беззаперечним.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 44 836,04 гривень із розрахунку: 92 857,44 гривень (розмір завданої шкоди) 48021,40 гривень ( кошти відшкодовані старховою компанією).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди доведена, існує причинно-наслідковий звязок між її діями та спричиненням позивачу шкоди, розмір якої становить 44 836 гривні 04 копійок.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи вищезазначене, та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку відшкодувати позивачу понесені ним збитки відмовляється, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 44 836 гривні 04 копійок з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 44 836,04 гривень.

Колегією суддів не приймається до уваги посилання апелянта на те, що звіт про оцінку визначення вартості матеріального збитку проводився після ДТП, та те, що на момент розгляду справи позивачка умисно намагалася приховати реальні витрати для ремонту пошкодженого автомобіля та завищила розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з неї на користь ОСОБА_4

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: