Провадження № 22ц/784/2729/16 Суддя першої інстанції Губницький Д.Г.
Справа№489/7921/15-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Ямкової О.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект»), публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі- Банк, ПАТ «УкрСиббанк»), приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (надалі Приватний нотаріус ОСОБА_4Є.) про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк», Приватного нотаріуса ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 26 квітня 2007 року на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 щодо повернення кредиту за договорами № 0, № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 1 087.41 грн. та відповідно 44 200 швейцарських франків, укладеними між останнім та Банком, між нею та ПАТ «УкрСибанк», були укладені відповідні договори поруки та договір іпотеки, за яким вона передала Банку в іпотеку належні їй на праві власності жилий будинок із земельною ділянкою, що розташовані у м. Миколаєва по вул. 7 Поздовжній, 88.

Приватним нотаріусом ОСОБА_4 було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки на підставі зазначеного іпотечного договору до припинення цього договору іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року, ухваленим за позовом Банку про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами, було відмовлено в задоволенні позовних вимог до неї, оскільки порука визнана припиненою.

У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» їй повідомив про передачу ТОВ «Кей - Колект» прав вимоги за вказаними кредитними договорами ОСОБА_5

На її думку, оскільки її порука за кредитними договорами є припиненою, а право вимоги за цими договорами передано без її відома третій особі, то у Банку відсутнє право вимоги за договором іпотеки, а відтак з іпотечного майна необхідно зняти заборону на відчуження.

У звязку з цими обставинами вона звернулася до Приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про скасування заборони на іпотечне майно.

Проте, як зазначала позивачка, листом від 20 липня 2015 року № 126/01-16 Приватним нотаріусом ОСОБА_4 відмовлено у знятті вказаної заборони на відчуження з посиланням на норми Закону України «Про нотаріат».

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 в остаточній редакції свого позову просила суд зобовязати Приватного нотаріуса ОСОБА_4 зняти заборону відчуження на нерухоме майно, що передане за договором іпотеки від 26 квітня 2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її позову, зобовязавши будь-яку державну нотаріальну контору м. Миколаєва, а також любого приватного нотаріуса зняти усі обмеження та заборони на будинок № 88 по вул. 7 Поздовжня у м. Миколаєві. При цьому посилаючись на те, що суд не врахував ті обставини, що порука є припиненою, Банк передав їй правовстановлюючі документи на іпотечне майно, що треба розцінювати як відмову від вимог за укладеним іпотечним договором. Крім того, суд при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема строків розгляду справи та ухвалював рішення в нарадчій кімнаті в присутності сторонніх осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що у звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитними договорами, дія іпотечного договору, укладеного на їх забезпечення, не припинилася, а тому відсутні підстави для скасування заборони відчуження іпотечного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 квітня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 на умовах забезпеченості, повернення, терміновості та платності були укладені договори про надання споживчого кредиту № 0 на суму 1 087,41 грн. та № 0 на суму 44 200 швейцарських франків.

У забезпечення указаних договорів 26 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала у іпотеку Банку належний їй жилий будинок із земельною ділянкою по вул. 7 Поздовжній, 88 в м. Миколаєві. Нотаріусом зареєстрована заборона відчуження на зазначене іпотечне майно (а.с.30-35).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області було скасоване заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 0 в частині вимог до ОСОБА_3 та у позові до неї відмовлено в зв'язку із припиненням договору поруки від 26 квітня 2007 року (а.с.40-42).

Приватний нотаріус ОСОБА_4 на звернення позивачки листом від 20 липня 2015 року № 126/01-16 відмовив останній у знятті заборони на відчуження іпотечного майна (а.с.43,44).

Вказані іпотека та заборона на нерухоме майно досі є зареєстрованими в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в державному реєстрі іпотек (а.с.61-62).

Право вимоги за вказаними кредитними договорами №0, 0 перебуває на балансі Банку та жодній третій стороні не відчужені. Згідно виписки та розрахунку по кредитному договору №0 вбачається, що борг за кредитом складає 37 144,45 швейцарських франків та за процентами за користування кредитними коштами - 62 637,75 швейцарських франків (а.с.115-152, 160).

ПАТ «УкрСиббанк» на звернення позивачки підтвердив відступлення право вимоги до ОСОБА_6 за іншим кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 0, а не кредитними договорами, що забезпечені договором іпотеки між позивачкою та Банком (а.с.39, 93).

Отже, згідно з наведеними правовими нормами та встановленими обставинами іпотекою забезпечено зобовязання позичальника ОСОБА_5 за двома кредитними договорами, що набрали чинності.

Безпосередньо Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобовязання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, має наслідком й недійсності іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» установлено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністерства юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольскої міських державних адміністрацій.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси України, визначено ст. 34 Закону України «Про нотаріат». Так до нотаріальної дії, що вчиняють нотаріуси України, належить зокрема, зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації.

Порядок зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна визначено ст. 74 зазначеного Закону, згідно з якою, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна.

Оскільки судом встановлено, що основне зобовязання щодо повернення кредитних коштів позичальником ОСОБА_5 не виконано, строк дії іпотечного договору не закінчився, його не визнано недійсним, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правові підстави для зняття заборони відчуження на нерухоме майно, яке забезпечує виконання основного зобовязання, відсутні.

Доводи ОСОБА_3 про те, що визнання судом поруки припиненою з підстав зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, не свідчить про припинення іншого виду забезпечення виконання зобовязання іпотеки з огляду на таке.

Договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, і ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено вичерпний перелік підстав для припинення зобовязань за іпотечним договором, до яких не належить підвищення плати за користування кредитом, і таке підвищення не є підвищенням обсягу відповідальності іпотекодавця.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязань, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (ст.ст. 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави.

Підстави припинення права застави визначені ст. 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і ст. 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких не наведено посилань на зміну зобовязання, що призвело б до збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця.

Щодо повернення Банком оригіналів правовстновлюющих документів на іпотечне майно, то такі дії не можуть розцінюватися як відмова Банку від своїх прав іпотекодержателя в іпотечних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема: порушення двомісячного строку розгляду справи заслуговують на увагу, проте тривалість розгляду справи не є правовою підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Щодо тверджень заявниці про порушення судом вимог ч. 1 ст. 196 ЦПК України, то вони є безпідставними, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи на основі повного і обєктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка, а тому відсутні підстави для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_7