У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгороді, подання старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1, погоджене начальником Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду з поданням звернувся старший державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 «А», до виконання зобовязань покладених виконавчим документом.

В обґрунтування вимог у поданні зазначається, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження ЄДРВП №17708472 з примусового виконання виконавчого листа №2п-4545, виданого 10.12.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 200 грн., щомісячно. Однак, протягом 2008-2016 рр. боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.377-1ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. У судове засідання державний виконавець не з'явився, згідно подання просить розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов до наступного висновку.

З матеріалів подання, встановлено, що на виконанні Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження ЄДРВП №17708472 з примусового виконання виконавчого листа №2п-4545, виданого 10.12.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 200 грн., щомісячно.

При зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець послався, як на підставу для обрання такого обмеження відносно ОСОБА_2, ухилення боржника від виконання судового рішення. 27.02.2010 року державним виконавцем відповідно до вимог ст..ст.3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано для відома та виконання сторонам виконавчого провадження.

18.02.2014 року державним виконавцем, керуючись ст.ст.11, 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої, надіслано для відома та належного виконання до Ужгородського ВРЕР УДАІ УМВС України у Закарпатській області, відділ державної реєстрації речових прав нерухомого майна реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ та самому боржнику.

14.03.2014 року до ДВС з відділу державної реєстрації речових прав нерухомого майна реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ надійшла відповідь, з якої встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості щодо нерухомого майна боржника ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

18.04.2014 року державним виконавцем надіслано запити користувачу бази даних «АІС Автомобіль», Управління Держземагенства в у Закарпатській області, Державної інспекції сільського господарства в 3акарпатській області, Ужгородський міський центр зайнятості. Згідно отриманих відповідей за боржником транспортні засоби, земельні ділянки та інша техніка не зареєстровані, на обліку в органах ДПС не перебуває.

30.09.2016 року державним виконавцем відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» обчислено розмір заборгованість зі сплати аліментів гр. ОСОБА_2, станом на 01.10.2016 року борг складає 8793,58 гри.

Так, згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Згідно до положень ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України повязана з ухиленням останнього від виконання судового рішення.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України саме на державного виконавця покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В той же час доказів повідомлення боржника у встановленому порядку про вчинення виконавчих дій та про необхідність явки до державного виконавця не надано.

В наданих державним виконавцем матеріалах відсутні докази вчинення усіх передбачених законом заходів щодо звернення стягнення на належне боржникові нерухоме майно. Державний виконавець не долучає до подання відомості, який підтверджують наявність у боржника - паспорту для виїзду за кордон.

Посилання, в першу чергу, на наявність непогашеної заборгованості у боржника, само по собі не є підставою для обмеження у праві виїзду за умови відсутності достатніх доказів його свідомого ухилення від виконання обовязків боржника у виконавчому провадженні.

Враховуючи наявні матеріали подання, те що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що боржник має намір виїхати за межі України, суд приходить до висновку про те, що в поданні відсутні необхідні дані, які в даному випадку повинні бути зазначені в ньому та підтвердженні відповідними доказами згідно з вимогами діючого законодавства України, за таких підстав в задоволенні даного подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1, погодженого начальником Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4