АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Головуючий у 1 - й інстанції: Притула Н.Г.
22-ц/796/8933/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2015 року.

Зазначав, що між ним та відповідачем 16 листопада 2014 року було укладено трудовий договір № 22, відповідно до якого позивач приймався на роботу в період з 16.11.2014 року по 16.05.2015 року арматурником у Республіці Екваторіальна Гвінея. За виконану роботу позивач мав отримувати оклад в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно.

Згідно додаткової угоди (яку позивачу не видали, хоча підпис він там поставив) мав отримувати заробітну плату в розмірі 2 000,00 євро.

У липні 2015 року він повернувся до України, проте відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі, обґрунтовуючи відсутністю коштів.

Виходячи з викладеного позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 000,00 грн., 12 000,00 євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (за невиплачену зарплату в розмірі 3 000,00 грн.) у розмірі 5 137,00 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (за невиплачену зарплату в розмірі 50 000,00 грн.) у розмірі 85 580,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 6.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» (далі - Підприємство) та позивачем (далі - Працівник) був укладений трудовий договір за яким Працівник приймався на роботу на посаду арматурника з окладом 3 000,00 грн. за місяць. Позивач мав приступити до роботи з 16.11.2014 року по 16.05.2015 року.

Договір підписаний сторонами, що говорить про те, що вони дали свою згоду на визначені ним умови.

За умовами трудового договору Працівник зобов'язувався виконувати роботу, а Підприємство зобов'язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством.

Згідно п.2.4.1 Договору, підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов'язань по цьому договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що між сторонами був підписаний додатковий договір та визначено розмір заробітної плати 2 000, 00 євро.

Колегія суддів з такими висновками погоджується.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Нормами ч. 1 статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Так як за даним договором не визначено порядку виплати заробітної плати, то суд обґрунтовано взяв до уваги докази про виплату заробітної плати на загальну суму 34 971,88 грн. (50,00 євро - 13.03.2015 року, 50 євро - 05.12.2014 року, 30 000,00 франків, 100,00 євро - 25.11.2014 року, 10 349,61 грн. - 12.12.2014 року, 1 219,35 грн. - 12.12.2014 року, 30 000,00 франків - 25.12.2014 року, 18 795,00 грн. - 16.01.2015 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачено кошти в розмірі 34 971,88 грн., що перевищує 18 000,00 грн., зазначених в позовній заяві, та не встановлено що існує додаткова угода за якою збільшено розмір заробітної плати до 2 000,00 євро, а тому суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 000,00 грн. та 12 000,00 євро.

Так як не доведено, що відповідач вчасно не сплачував заробітну плату, то підстав для стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат відсутні.

Що стосується моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Крім того не доведено, що відповідачем були порушені права позивача.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, беручи до уваги всі встановлені судом факти, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: