ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4877/16-ц
Провадження № 2/362/2711/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської прокуратури Київської області до Васильківської районної державної адміністрації Київської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження органу влади та договору оренди землі,-

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Києво-Святошинської прокуратури Київської області звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними розпорядження Васильківської районної державної адміністрації № 54 від 13.02.2002 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки, яка передається в оренду ОСОБА_1 для організації фермерського господарства по веденню ставково-рибного господарства із земель запасу Яцьківської сільської ради» та договору оренди земельної ділянки від 16.05.2002 року між Васильківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 48,92 га для ведення ставково-рибного господарства, яка розташована на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області за межами населеного пункту, мотивуючи свої вимоги тим, що під час прийнятого органом влади розпорядження та укладення ним правочину були допущені істотні порушення, а саме, земельна ділянка, яка була передана фізичної особі для ведення ставково-рибного господарства на території Яцьківської сільської ради, не відноситься до визначеного законодавством переліку місцевостей для ведення рибного господарства, а визначення її в договорі оренди також не відповідає фактичній класифікації, цільовому призначенню та умовам використання.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, наполягав на тому, що порушення законодавства були виявлені лише у 2016 року за результатами перевірки, проведеної Державною інспекцією сільського господарства, а тому, строки позовної давності прокуратурою не порушені

Представник відповідача - Васильківської районної державної адміністрації Київської області, в судове засідання не з'явився, подавши письмову заяву про слухання справи у його відсутності та визнання вимог позову.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, наполягаючи на правомірності розпорядження Васильківської РДА на час його видачі та укладеного договору оренди, а також просили застосувати строк позовної давності через його сплив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.18 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року), до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Положеннями ст.ст.19, 22, 55 і 58 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року) визначено перелік земель України за їх основним цільовим призначенням, зокрема серед іншого віднесено і землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду, а також визначено особливості земель сільськогосподарського призначення водного фонду та земель лісового фонду.

Згідно з положеннями ст.21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади про надання земельних ділянок.

У відповідності до вимог ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, при цьому, передача земельних ділянок лісового фонду допускається загальною площею лише до 5 га.

Положеннями Тимчасового порядку ведення рибного господарства і здійснення рибальства (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1192 від 28.09.1996 року), був визначений порядок ведення рибного господарства.

Положеннями ст.215 ЦК України визначені підстави для визнання правочину недійсним.

У відповідності до положень ст.792 ЦК України, відносини по оренді земельних ділянок регулюються законом.

З огляду положень ст.ст.14 і 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 20.12.2012 року), визначені істотні умови договору оренди земельної ділянки та відсутність де яких з них в договорі є підставою для відмови в його державній реєстрації та визнання недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації Київської області № 54 від 13.02.2002 року було затверджено проект відведення земельної ділянки, загальною площею 48,92 га, яка передається співвідповідачеві ОСОБА_1 для організації фермерського господарства з метою ведення ставково-рибного господарства на території Яцьківської сільської ради.

16 травня 2002 року, на підставі зазначеного розпорядження, між Васильківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 48,92 га, з них сіножатей - 2,45 га, пасовищ - 11,45 га, лісових площ - 26,22 га, боліт - 7,78 га, гідротехнічних споруд - 0,02 га та під ставками - 1,0 га, яка перебуває на території Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області за межами населеного пункту, з цільовим призначенням для ведення ставково-рибного господарства, строком на 50 років.

У відповідності до свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності - юридичної особи, від 12 липня 2002 року, про що 9 липня 2002 року було зроблено запис у журналі реєстраційних справ за № 63, зареєстровано фермерське господарство «Вітання», що розташоване в с. Яцьки Васильківського району Київської області.

Довідкою № 2855 Київського обласного управління статистики підтверджено включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ФГ «Вітання», з видом діяльності - риборозведення та рибальство, а її керівником - ОСОБА_1

У відповідності до Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-016 від 03.11.2016 року, відповідачу - орендарю передана в оренду земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_1, загальною площею 48,9200 га, з категорією земель - землі водного фонду для ведення ставково-рибного господарства, з державною реєстрацією 17.05.2002 року.

Таким чином, суд не заперечує щодо встановлення під час розгляду справи невідповідності, в окремих частинах, переданої відповідачеві, на підставі оспорюваних розпорядження та договору оренди, земельної ділянки її цільовому призначенню та кваліфікації, вимогам законодавства.

Проте, приймаючи по справі рішення суд також виходить з наступного.

Як вбачається з положень ч.ч.1 і 3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України (в редакції закону від 1.01.2004 року), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Крім того, у відповідності до п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожен має право на розгляд його справи судом.

При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого, у відповідності до положень п.1 ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93 та 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, встановлений термін позовної давності на момент подачі цього позову сплинув, відповідно, після прийняття спірного розпорядження - 14 лютого 2005 року, та укладення договору оренди землі - 17 травня 2005 року.

З клопотанням про подовження строків позовної давності представник прокуратури до суду не звертався.

Суд критично ставиться до стверджень представника прокуратури щодо не застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки, жодних переконливих даних про відсутність у територіальної прокуратури, починаючи з 2005 року до часу звернення до суду, тобто протягом 11 років, відомостей про прийняття органом державної влади та укладеного ним правочину, суду не надано.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позову Заступника керівника Києво-Святошинської прокуратури Київської області, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.