Справа № 314/5000/15-ц Провадження № 2/314/140/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючогосудді: ОСОБА_1,

при секретарі: Печонкіної В.П.,

представника позивача: ОСОБА_2,

позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

відповідача: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Вільнянський районний сектор УДМС про визнання майна особистою власністю чоловіка та визнання втративши право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вимагає визнати житловий будинок № 26 по вул. Степовій в селі Гнаровське, Вільнянського району, Запорізької області особистою приватною власністю чоловіка та визнати втративши право користування жилим приміщенням ОСОБА_6. В обґрунтування позову посилається на те, що у грудні 1987 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 У 1988 році разом з ОСОБА_6 він переїхав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому він продав належний йому на праві власності житловий будинок в селі Кушугум, Запорізької області. На отримані від продажу житлового будинку власні кошти та привезені будівельні матеріали він збудував спірний житловий будинок. З 2009 року ОСОБА_6 її донька ОСОБА_5 забрала до себе проживати у м. Запоріжжя. На підтвердження посилається на довіреність від 19 серпня 2010 року, затверджену нотаріусом. Згідно даної довіреності ОСОБА_6 дала свою згоду на продаж житлового будинку № 26 по вул. Степовій в селі Гнаровське, Вільнянського району, Запорізької області.

В судовому засідання позивач та його представник наполягають на вимогах, прохають їх задовольнити.

У зв»язку зі смертю 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 судом у якості правонаступника відповідної сторони- відповідача залучено ОСОБА_5 як спадкоємця.

В подальшому позивач не уточнив в письмовій формі свою позовну заяву у зв»язку із смертю ОСОБА_6 Тому суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач та його представник стверджують, що позивача надала нотаріально посвідчену згоду на продаж будинку від 19.08.2010 року, тим самим відмовилася від майнових прав на нього,

Відповідач ОСОБА_5 та її представник заперечують проти заявлених вимог, вважають, що позов недоведений, в заперечення посилаються на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.02.2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02.07.2014 року, які набули законної сили і якими в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Згідно даних судових рішень спірний житловий будинок № 26 по вул. Степовій в селі Гнаровське, Вільнянського району, Запорізької області був збудований позивач та покійною ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги в частині про визнання майна особистою власністю чоловіка не підлягають задоволенню з наступним.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту на будинок за позивачем дійсно зареєстровано право власності на житловий будинок № 26 по вул. Степовій в с. Гнаровське згідно свідоцтва про право власності від 20.04.1999 року.

Так, 27 лютого 2014 року рішенням Вільнянського районного суду ( справа № 3114/6643/13-ц) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 26 по вул. Степовій в с. Гнаровське, Вільнянсьбкого району, Запорізької області та скасування реєстрації відповідачки у цьому будинку було відмовлено. Як вбачається із тексту вищезазначеного рішення суду « Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, йому на праві приватної власності належить житловий будинок№ 26 по вул. Степовій в с. Гнаровське. У житловому будинку також зареєстрована відповідачка, але вона протягом тривалого часу, починаючи з 2009 року, у будинку не проживає, її подальша реєстрація перешкоджає позивачу продати житловий будинок; при цьому позивач просить врахувати, що відповідачка надала нотаріально посвідчену згоду на продаж будинку, тобто передала йому свої майнові права. Враховуючи наведене, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Як зазначив сам позивач у своїй позовній заяві та як вбачається з технічного паспорту, зазначений житловий будинок був збудований ним та відповідачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі.»

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд вважає, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2014 року ( справа № 314/6643/13-ц) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 26 по вул. Степовій в с. Гнаровське, Вільнянсьбкого району, Запорізької області та скасування реєстрації відповідачки у цьому будинку набуло законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2014 року ( справа № 22-ц/778/3044/14) і обставини, викладені в даних рішеннях суду є підставою звільнення від доказування в даному судовому процесі.

У відповідності до ч.1 ст.22 КпШС України в ред.1969 року, що діяв на момент реєстрації права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України в ред.2002 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, житловий будинок, зазначений у позовній заяві, є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки. Остання, таким чином, згідно положень ч.1 ст.319 ЦК України, може володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин доводи позивача та його представника про втрату відповідачкою права користування житловим будинком не засновані на законі, оскільки тривала відсутність особи у будинку, який є його власністю, саме по собі не тягне втрату прав власника на цей будинок.

Доводи позивача та його представника про те, що відповідачка, надавши згоду на продаж будинку від 19.08.2010 року тим самим відмовилася від майнових прав на нього, суперечить змісту цієї згоди, оскільки у ній йдеться мова лише про дозвіл позивачу продати спільну земельну ділянку та житловий будинок третій особі, а не про відчуження майнових прав на будинок на користь позивача.

Факт побудови спірного житлового будинку в період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підтверджують і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8

Суд не приймає посилання позивача та його представника на наявність рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.05.2013 року яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ будинку. Зі змісту цього рішення вбачається, що підставою для його винесення стали встановлені судом відомості про фактичну відсутність спору між сторонами щодо поділу будинку, а не встановлення факту відсутності у ОСОБА_3 майнових прав на будинок. У зв»язку з порушенням вимог цивільно- процесуального кодексу при розгляді справи рішення Вільнянського районного суду від 23 січня 2013 року було скасовано.

Скасування даного рішення суду, постановленого з порушенням вимог цивільно- процесуального кодексу не є перешкодою для розгляду справи по суті.

У ухвалі апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського райсуду Запорізької області від 27 лютого 2014 року зазначено, що придбаний позивачем за період знаходження у шлюбі з відповідачем житловий будинок № 26 по вул. Степовій в с. Гнаровське є спільною сумісною власністю подружжя і згідно рішення суду першої інстанції визначається належність відповідачці 1/2 частини житлового будинку.

Беручи до уваги письмові матеріали, позивачем не надано суду належних доказів в обгрунтування позову.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

При вирішення питання про задоволення позовних вимог в частині визнання втратившим право користування жилим приміщенням ОСОБА_6 суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі на підставі ст. 205 ч.1 п. п.2,6 ЦПК України. Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ч.1 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою власністю чоловіка відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д. Беспалько

26.12.2016