Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/1654/15 Головуючий у 1 інстанції: Курач І.В.
Провадження № 22-ц/778/3971/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 липня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» до ОСОБА_2, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначав, що 20.02.2013р. об 11 год. 05 хв. в м. Енергодарі на автодорозі № 2 АЕС - м. Енергодар відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВП «ЗАЕС» марки «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 20.02.2013р. відомості відносно зазначеного ДТП занесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000031. Постановою СВ Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області від 27.05.2014р. кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а матеріали кримінального провадження № 0000311 були направлені до відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Енергодара для складання адміністративного протоколу у відношенні винної особи, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.08.2014р. було закрито провадження по справі № 316/1551/14п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП в зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Під час досудового розслідування кримінального провадження слідчим СВ Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області встановлено, що 20.02.2013р. об 11 год. 05 хв. водій ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3, та рухаючись по проїзній частині зі сторони ВП «ЗАЕС» у напрямку м. Енергодар Запорізької області, в районі арки з написом «Запорізька АЕС» допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, що був припаркований біля правого краю проїзної частини по ходу руху автомобілем «DAEWОО-NUBIRА». Внаслідок цього зіткнення ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Ці обставини зазначені в постанові Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.08.2014р. Згідно з висновком незалежної оцінки № 75/31-15-7 від 31.03.2015р., яка здійснена Українською універсальною біржею, розмір збитків, завданих транспортному засобу ВП «ЗАЕС» внаслідок вказаного ДТП складає 70 646,24 грн., яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 С.Ґ. на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» разом із сплаченим судовим збором в сумі 706,46 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.10.2015 року, ухваленому в порядку заочного провадження, позовні вимоги були задоволені в повному обсязі ( а.с. 56).

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення ( а.с. 62), за результатами розгляду якої ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.11.2015 року заочне рішення по даній справі було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с. 80).

Ухвалою суду від 26.01.2016 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ( а.с. 96).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_2 у ДТП, а відтак і у спричиненні майнової шкоди позивачеві, не доведена, та позивач не звертався до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідача, з приводу відшкодування матеріальної шкоди, тому підстав для стягнення майнової шкоди з відповідача не мається.

Проте колегія не може погодись з такими висновками суду, оскільки вони суперечать наявним матеріалам справи, а також нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та правовим позиціям Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст. 1166 ЦК України передбачає звільнення особи від відшкодування шкоди, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з роз»ясненнями, наданими в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди ( ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( ч. 5 статті 1187 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно закону зобов»язана відшкодувати шкоду.

Також в цьому пункті постанови міститься роз»яснення щодо доказування у відповідності до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, в якому зазначено, що відповідно до цієї процесуальної норми вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв»язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушення кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960р. чи закриття кримінального провадження за правилами КПК 2012р. не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись та оцінюватись судом у порядку, передбаченому ЦПК.

Так, відповідно до постанови від 27.05.2014р. у кримінальному провадженні № 0000311, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань, 20.02.2013 року близько 11 год. 05 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, та рухаючись по проїжджій частині зі сторони ВП «ЗАЕС» у напрямку м. Енергодар Запорізької області, в районі арки з написом ВП «ЗАЕС» допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що належить ОП «ЗАЕС», який був припаркований водієм ОСОБА_3 біля правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля відповідача. Внаслідок цього зіткнення ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження ( а.с. 11).

Зазначеною постановою кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, оскільки в результаті зіткнення транспортних засобів особам, які є учасниками ДТП, не були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості. Копії матеріалів направлені до відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Енергодар для складання протоколу про адміністративне правопорушення ( а.с. 11).

За наслідками розгляду спрямованих документів 25.06.2014р. інспектором ДПС був складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.08.2014р. за наслідками розгляду вказаного протоколу у справі № 3126/1551/14-п відносно ОСОБА_2 провадження по зазначеній справі про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення ( а.с. 10), щодо вини правопорушника висновків не зазначено.

Судом було витребувано матеріали кримінального провадження, матеріали щодо адміністративного правопорушення, але в них були відсутні протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відсутня схема ДТП, а наявні тільки довідка про механічні пошкодження, складена інспектором з дізнання ДАЇ Енергодарського МВ, та протокол огляду транспортного засобу «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, який було складено спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_4 в присутності водія ОСОБА_3, начальника автоколони ОСОБА_5 ( а.с. 206).

Отже, за відсутності вказаних документів, якими фіксується місце ДТП, у суду першої інстанції не було можливості призначити у справі автотехнічну експертизу, до того ж про її

проведення не було заявлено сторонами у справі.

Не зважаючи на це, суд зробив висновок за поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про можливу обоюдну вину водіїв, але не зазначив, в чому полягає вина кожного з водіїв, зокрема, вина ОСОБА_7, який є водієм позивача та 20.02.2013р. виїхав на автомобілі НОМЕР_6, згідно до шляхового листа, на якого протокол про адмінправопорушення працівниками ДАЇ не складався.

Вказані висновки суду є лише припущенням, і, до того ж, суперечать загальним висновкам про недоведеність вини ОСОБА_2 в даному ДТП.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що відповідальність ОСОБА_2 за шкоду настає за приписами ст. 1187 ЦК України, тобто незалежно від його вини, а з факту експлуатації джерела підвищеної небезпеки.

В пункті 5 вищенаведеної постанови Пленуму ВССУ надається роз»яснення, що у відповідності до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов»язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Зазначені роз»яснення вказують на неспроможність версії апелянта щодо необхідності застосування до виниклих між сторонами правовідносин ст. 1187 ЦК України з тих підстав, що припаркований автомобіль не є джерелом підвищеної небезпеки, так як не здійснював руху, і тому єдиним джерелом підвищеної небезпеки у ДПТ 20.02.2013р. був автомобіль відповідача, який в цей час рухався під керуванням ОСОБА_2

Так, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль НОМЕР_6, що належить ВП «ЗАЕС», виїхав з підприємства під керуванням працюючого на підприємстві водія ОСОБА_3, якому було надано шляховий лист та відповідне завдання. Саме на виконання завдання цей автомобіль був припаркований та тимчасово не здійснював рух. А отже, за відповідним визначенням такий транспортний засіб є учасником дорожнього руху, а відтак цей транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки.

В такому випадку слід вважати, що у ДТП 20.02.2013р. зіткнення відбулось між двома транспортними засобами джерелами підвищеної небезпеки, і тому питання відшкодування

шкоди вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, але з урахуванням того, що власний водій підприємства, який перебуває у трудових відносинах з підприємством, яке є потерпілим від ДТП, у випадку наявності його вини не вважається особою, яка несе відповідальність за таку матеріальну шкоду, а може бути притягнутий до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи в цій частині, матеріали справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, колегія визнає, що саме через дії відповідача відбулось зіткнення транспортних засобів у ДТП 20.02.2013р.

Так, представник відповідача посилався на те, що водієм ОСОБА_3 при паркуванні автомобілю НОМЕР_6, не було дотримано п. 15.4 ПДР, що могло призвести до зіткнення транспортних засобів сторін.

Однак вказані доводи ні на чому не базуються, оскільки таких даних не містять ані матеріали кримінального провадження, ані матеріали справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2, ані матеріали цієї цивільної справи. Протокол про порушення цього пункту ПДР на ОСОБА_3 не складався, та відносно нього взагалі ніякого протоколу не складалось.

Натомість, з постанови про закриття кримінального провадження від 27.05.2014р. та протоколу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 вбачається, що саме він допустив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача, вдаривши його у ліву задню частину.

Те, що провадження по справі про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 було закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення, не є реабілітуючими обставинами та не свідчить про відсутність вини відповідача в даному ДТП.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що працює водієм в транспортному цеху ВП Запорізької АЕС. 20.02.2013 року близько 11 години був на роботі. На підставі шляхового листа возив знімальну групу до арки біля АЕС. Автомобіль під його керуванням «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, що належить ОП «ЗАЕС» стояв на краю проїзної частини, коли ззаду він відчув удар, вийшов з автомобіля і побачив, що відбулось зіткнення з автомобілем НОМЕР_7, за кермом якого був ОСОБА_2 Після цього викликаними працівниками ДАІ складались схеми, робились заміри, він їх підписував, але де вони поділись - йому не відомо. Автомобіль «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, на тепер не відремонтований та знаходиться на території АТХ.

Допитаний свідок ОСОБА_5 в суді першої інстанції надав пояснення, що є начальником автоколони ТЦ «ЗАЕС». 20.02.2013 року йому зателефонував водій ОСОБА_8 і повідомив про ДТП. На місце події він побачив пошкоджені автомобілі, а з розташування автомобілів було видно, що удар був ззаду в автомобіль «Ford-TRANSIT», який стояв на краю проїзної частини дороги. Після приїзду працівників ДАЇ робились заміри, складались схеми. На час розгляду справи автомобіль «Ford-TRANSIT» стоїть на території АТХ не відремонтований, запчастин на нього не купували.

З пояснень ОСОБА_2, наданих ним у кримінальному провадженні безпосередньо 20.02.2013р. в день ДТП, вбачається, що він при русі дорогою до міста в районі арки відволік свою увагу на з»йомку, у зв»язку з чим не помітив автомобіль мікроавтобус, який стояв на проїжджій частині, в результаті чого скоїв наїзд на цей автомобіль ( пояснення в матеріалах справи про адмінправопорушення).

Вказані пояснення відображені також в постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 27.05.2014р., де зазначено, що допитаний ОСОБА_2 пояснив, що під час руху в районі арки з написом ВП «ЗАЕС» допустив зіткнення з автомобілем «Форд транзит», що був припаркований у правого краю проїжджої частини по ходу руху його автомобілю, так як відволікся на напис.

Отже, саме через дії ОСОБА_2 відбулось зіткнення двох автомобілів у цій справі.

Вказані дії ОСОБА_2 не відповідають п. п. «б» п. 2.3 ПДР у редакції від 01.08.2012р., яка діяла на час ДТП 20.02.2013р., для забезпечення дорожнього руху водій зобов»язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Також ним не дотримано п. 13.3 ПДР, згідно з яким під час обгону, випередження, об»їзду перешкоди чи зустрічного роз»їзду необхідно дотримуватись безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, колегія вважає, що матеріалами справи є доведеною вина відповідача ОСОБА_2 в ДТП 20.02.2013р.

Цивільноправова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, застрахована у ПрАТ «СК»Арсенал Страхування» за полісом № АЕ/1009118 від 26.01.2013р. обов'язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( а.с. 198).

Суд, посилаючись на роз»яснення, надані в п. 16 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., вказував, що позивач не звернувся до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, з заявою про виплату страхового відшкодування, і це є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди.

Але, при цьому судом не звернуто увагу на те, що постанова Пленуму має лише рекомендаційний характер, а обов»язковими для застосування у відповідності до вимог ст.. 360-7 ЦПК України є лише правові позиції Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду справи з підстав, передбачених пп. 1, 2 ч. 1 статті 355 ЦПК України.

Так, у постановах Верховного Суду України у справах № 6-2808цс15 від 20.01.2016р. та № 6-725цс16 від 14.09.2016р., зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, позивач у цій справі, не звернувшись з заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування, не втратив права вимагати відшкодування майнової шкоди від винуватця ДТП, як помилкового вважав суд. Тому мав довести належними і допустимими доказами розмір майнової шкоди.

Позивачем була проведена незалежна експертна оцінка № 75/31-15-7 від 31.03.2015р., яка здійснена Українською універсальною біржею, відповідно до висновків якої розмір збитків, завданих транспортному засобу ВП «ЗАЕС» внаслідок ДТП складає 70 646,24 грн. ( а.с. 12- 39).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 786 від 21.03.2013р. з визначення матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу внаслідок ДТП розмір матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, що належить ОП «ЗАЕС», на дату оцінки 20.02.2013 року складає 33 541,02 грн. ( а.с. 199-206).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 841 від 22.06.20015р., вартість придатних залишків автомобіля НОМЕР_6, що належить ОП «ЗАЕС» складає 2 810,11 грн. ( а.с. 207-210).

Вирішуючи питання про те, яке дослідження брати до уваги, колегія виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 30 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент ДТП 20.02.2013р., транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість ТЗ до ДТП.

Згідно з п. 2 ст. 30 цього Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також витрати по евакуації.

З обох вищенаведених висновків експертних досліджень щодо матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві пошкодженням його ТЗ, вбачається, що ними встановлено, що, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобілю, то відновлювати ТЗ економічно недоцільно, і в такому разі матеріальна шкода буде складати його ринкову вартість, визначену станом на день ДТП.

Звертаючись з цим позовом про стягнення саме такого матеріального збитку, позивач не заперечував проти визнання його ТЗ фізично знищеним.

Проте, страховою компанією було надано висновок експерта від 21.03.2013р., згідно з яким станом на дату оцінки 20.02.2013р. вартість ТЗ «Ford-TRANSIT», д.н. НОМЕР_1, складає 33 541,02 грн. ( а.с. 199-206), а позивачем надана незалежна експертна оцінка від 31.03.2015р., де вартість цього автомобілю станом на цю дату склала 70 646,24 грн. ( а.с. 13).

Зважаючи на положення п. 2 ст. 30 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою вартість непошкодженого ТЗ визначається станом на день ДТП, колегія вважає, що слід прийняти як належний доказ вартості автомобілю позивача до ДТП висновок експертного авто- товарознавчого дослідження № 786 від 21.03.2013р., оскільки саме ним визначено вартість непошкодженого ТЗ позивача станом день ДТП 20.02.2013р. в розмірі 33 541,02 грн., в той час як незалежною експертною оцінкою № 75/31-15-7 від 31.03.2015р. визначено вартість цього ТЗ станом на 31.03.2015р. в сумі 70 646,24 грн.

Крім того, за положеннями п. 2 ст. 30 вказаного закону від вартості непошкодженого ТЗ станом на 20.02.2013р. слід відрахувати вартість цього ТЗ після ДТП, яка визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 841 від 22.06.20015р. в сумі 2 810,11 грн., що і буде складати спричинену позивачеві матеріальну шкоду від знищення транспортного засобу: 33 541,02 грн. - 2 810,11 грн. = 30 730,91 грн.

Отже, з вищенаведених обставин та обгрунтувань слідує, що вина ОСОБА_2 у зіткненні транспортних засобів 20.02.2013р. є підтвердженою сукупністю доказів, що наявні в матеріалах справи та здобуті судом в ході її розгляду, матеріальна шкода є підтвердженою у розмірі 30 730,91 грн., а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача цю суму матеріальної шкоди, відмовивши у стягненні витрат на проведення незалежної експертної оцінки в сумі 3 000 грн., оскільки її не взято до уваги як доказ розміру шкоди.

У такому разі у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду слід скасувати із ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Так, заявлені позивачем вимоги складали 70 646,24 грн. 100 %, а задоволені 30 730,91 грн. - Х, тому за пропорцією компенсація судових витрат від сплачених становить 43,5 %. Позивачем сплачено за подання позову 706,46 грн. та за подання апеляційної скарги 2 292,91 грн., а разом 2 999,37 грн. 100 %, від яких 43,5 % становить 1 304,73 грн.

Отже з відповідача на користь позивача підлягають компенсації судові витрати у сумі 1 304, 73 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 липня 2016 року у цій справі скасувати.

Позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_8, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20 лютого 2013р., в сумі 30 730 (тридцять тисяч сімсот тридцять) гривен 91 копійки та судовий збір в сумі 1 304 (одна тисяча триста чотири) гривні 73 копійки, а всього 32 035 (тридцять дві тисячі тридцять п»ять) гривень 64 копійки.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: