Справа №579/1343/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бєгунова О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1665/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року відмовлено в позові ОСОБА_3.

Відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 325,83 грн.

Додатковим рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 31 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3072 грн. судових витрат, пов'язаних з проведенням повторної судової будівельно-технічної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

По суті доводить, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Крім того вказує, що відповідач не надав суду доказів того, що він не має можливості сплатити грошову компенсацію вартості належної йому частки у спільному майні - 33/100 домоволодіння по АДРЕСА_1. Вважає, що його права як співвласника порушені, оскільки він не може в повній мірі реалізувати своє право власності на спільне з відповідачем нерухоме майно.

Рішення суду першої інстанції про відмову у зустрічному позові не оскаржується.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції в оскаржуваній частині по суті встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками виділених в натурі 33/100 частин житлового будинку з цегли за №64 літ. «А-1», що позначені на поверховому плані як квартира 2, загальною площею 33,3 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м, яка складається з кімнат: кухня 2-1 площею 12,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 7,9 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 8,9 кв.м, санвузол 2-4 площею 4,1 кв.м з належними до неї господарськими будівлями, які складаються з: сараю з блоків черепашнику літ. «Г», погребу з цегли літ. «пг», вбиральні з цегли літ. «У-1», 1/3 частини огорожі з дерева та металевої сітки літ. «N», що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці право на приватизацію якої не реалізоване.

Зазначене нерухоме майно вони успадкували після смерті їх матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, кожний 1/2 частку спадкового майна, яке належало спадкодавцю на підставі рішення Кролевецького районного суду від 10 грудня 1991 року у справі №2-277-91 за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ будинку.

Державним нотаріусом Кролевецької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на це майно 10 березня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_1 і внесено запис про реєстрацію права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 державним нотаріусом Кролевецької районної державної нотаріальної контори 19 лютого 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №212 і внесено запис про реєстрацію права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Згідно з висновком повторної комісійної судової будівельно-технічної експертизи №107/108 від 30 червня 2016 року неможливо виділити в натурі частку в розмірі 33/200 частини, яка перебуває у спільній частковій власності, з 33/100 частин будинку літ. «А-1», що позначено на поверховому плані як квартира 2, яка складається з кімнат: кухня 2-1 площею 12,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 7,9 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 8,9 кв.м, санвузла 2-4 площею 4,1 кв.м, з належними до неї господарськими будівлями, які складаються з сараю літ. «Г», погреба з цегли літ. «пг», вбиральні з цегли літ. «У1», 1/3 частини огорожі з дерева та металевої сітки літ.№ «N», через недостатню площу приміщень, які мають відповідати вимогам будівельних норм для відокремлення об'єктів. Також відповідно до цього висновку не видається за можливе проведення виділу в натурі на 33/200 частини власнику 67/100 частин житлового будинку житлової кімнати площею 8,9 кв.м, сараю літ. «Г», та 1/6 частини огорожі літ. «№», оскільки за запропонованим варіантом виділу площа кімнати 8,9 кв.м є недостатньою для відповідності будівельним нормам в частині відокремлення об'єкта. За даними експертизи дійсна (ринкова) вартість на час огляду спірної частини будинку без урахування вартості проведених відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 ремонтних робіт складає 117900 грн.

Враховуючи, що згідно з даними правовстановлюючих документів частки сторін у спільній частковій власності є рівними, вартість належної ОСОБА_3 частки складає 58950 грн., останній згодний одержати від ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому частку у вказаному розмірі.

Судом також встановлено, що об'єктом спільної часткової власності є 33/100 частини житлового будинку, яка складається з кімнат: кухня 2-1 площею 12,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 7,9 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 8,9 кв.м, санвузла 2-4 площею 4,1 кв.м, з належними до неї господарськими будівлями, які складаються з сараю літ. «Г», погреба з цегли літ. «пг», вбиральні з цегли літ. «У1», 1/3 частини огорожі з дерева та металевої сітки літ.№ «N».

Отже спірна частина будинку є житлом, яке є єдиним місцем проживання сім'ї ОСОБА_4, до складу якої входить згідно з даними домової книги подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та їх неповнолітні діти: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За даними технічного паспорта житлова площа квартири складає 16,8 кв.м.

Сторони не досягли згоди щодо користування належної їм частиною будинку внаслідок неприязних стосунків між ними. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 не працює, в даний час утримує дружину та малолітню дитину на тимчасові доходи, протягом 2014-2015 років провів значні ремонтні та будівельні роботи для облаштування в спірній частині впорядкованого житла, вартість яких за висновком судової будівельно-технічної експертизи без вартості використаних матеріалів на обладнання складає 54470,00 грн. та які є капітальним ремонтом.

Разом з тим, ОСОБА_3 є власником 67/100 частин цього ж житлового будинку загальною площею 83,8 кв.м, житловою площею 43,8 кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат площами 23,3 кв.м, 9,8 кв.м, 10,7 кв.м. та в якій він проживає з сім'єю з чотирьох чоловік. Квартира відокремлена від спірної частини будинку, обладнана водопостачанням та каналізацією, має окремий вхід.

Також судом встановлено, що на підставі рішення Кролевецького районного суду від 10 грудня 1991 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 проведений поділ в натурі житлового будинку по АДРЕСА_1 на дві частини та після виконання сторонами цього рішення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мали у власності 67/100 частин зазначеного будинку, ОСОБА_5 - 33/100 частин. За життя ОСОБА_5 не оспорювала правильності проведеного поділу та будь-яких обставин, пов'язаних з проведенням робіт щодо відокремлення належної їй частини. При цьому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не був стороною у зазначеній справі та безпосередньо особою, яка вчиняла дії, пов'язані з виконанням цього рішення. За договором дарування, посвідченим Кролевецькою державною нотаріальною конторою 05 вересня 2003 року, реєстраційний номер 1590, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 67/100 житлового будинку по АДРЕСА_1.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини правильно встановлено судом першої інстанції. ОСОБА_3,на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не подав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, у силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У відповідності до положень ч.4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Як убачається з матеріалів справи, іншого ОСОБА_3 не доведено, ОСОБА_4 не маючи у власності майна, доходів, достатніх для виплати грошової компенсації, розмір якої дорівнює половині вартості власного житла, в якому він проживає з дружиною та неповнолітніми дітьми, не має можливості сплатити власникові, що виділяє свою частку, грошову компенсацію в сумі 58950 грн.

Задоволення вимог про стягнення такої компенсації призведе до необхідності продажу безпосередньо належної сторонам 33/100 частки будинку, а саме квартири №2 в будинку по АДРЕСА_1, яка є єдиним місцем проживання сім'ї ОСОБА_4, в тому числі неповнолітніх дітей, що об'єктивно призведе до порушення їх прав на житло.

Отже, присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивача за первісним позовом, який бажає виділу, з відповідача ОСОБА_4, який проживає в спірній частині будинку, не маючи іншого житла, неспроможний сплатити таку компенсацію та визнання за останнім всупереч його волі права власності на частку ОСОБА_3 є використанням одним співвласником свого права на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Виходячи з загальних засад цивільного законодавства, визначених п. 6 ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням прав та інтересів власників, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова ОСОБА_3 примусовому стягненні з відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації в сумі 58950 грн. відповідає зазначеним принципам.

Так, позивач ОСОБА_3 та члени його сім'ї забезпечені упорядкованим житлом, використовуючи належні йому 67/100 частин цього ж житлового будинку, він не втрачає права власності на належну йому частку у спірній частині будинку, що в подальшому не виключає реалізації за певних умов своїх прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 спроможний сплати грошову компенсацію не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях.

Так, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом не подано належних доказів та не заявлено клопотання про витребування доказів до початку розгляду справи по суті про отримані ОСОБА_4 доходи.

Відповідно до ст.1 ПК України, податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.162.1.1, 162.1.2, 162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.п. 163.1.1, 163.1.2, 163.1.3 п.163.1 ст.163 ПК України).

Отже, наявність отриманих ОСОБА_4 легальних доходів може підтвердитися даними податкових органів. Таких документів позивач не надав, в судовому засіданні письмових клопотань про витребування даних з податкових органів про доходи відповідача не заявляв. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також не заявляв клопотання про витребування доказів про доходи відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач за первісним позовом не обґрунтував свої вимоги фактом сплати (не сплати) відповідачем, який володіє та користується його часткою в нерухомому майні, йому матеріальної компенсації. Сторони з цього приводу доказів суду не подавали, отже зазначене питання судом першої інстанції у цій справі не вирішувалось.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно: суддя

апеляційного суду Сумської області С.В.Попруга