Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/416/15-ц
Провадження № 2/376/7/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі - Шумак Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:

16.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

У позовній заяві позивач вказує, що з 04.10.1991 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

За період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2005 року та договору про поділ нежитлової будівлі, яка знаходиться у спільній сумісній власності від 26.05.2006 року, подружжя придбало нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю №1-а, загальною площею 362,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області, вартість якої, згідно висновку експерта від 12.02.2015 року, становить 959830 грн. Право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_2

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.02.2012 року, яке набрало законної сили 28.02.2012 року, шлюб між сторонами розірвано.

Оскільки згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, враховуючи, що воно є спільною власністю подружжя і їх частки є рівними, позивач з урахуванням наведеного та заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить визнати нежитлове приміщення №1-а по вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області спільним майном подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнути з відповідача на її користь 50% вартості вказаного обєкта нерухомості, а саме 479915 грн. та 4154 грн. судових витрат, з яких 3654 грн. судовий збір, 500 грн. оцінка майна.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав та обставин, наведених вище.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нежитлова будівля №1-а, загальною площею 362,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області, набута сторонами за час шлюбу. З вересня 2011 року сторони припинили спільне ведення господарства. Рішенням місцевого суду від 17.02.2012 року, яке набрало законної сили 28.02.2012 року, шлюб між сторонами розірвано, спору відносно розподілу майна не було Враховуючи боргові зобовязання сторін перед ОСОБА_3, за нею визнано право власності на спірне майно, згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 03.12.2012 року, яка набрала законної сили 09.12.2012 року.

Суд, заслухавши представників сторін, відповідача, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що з 04.10.1991 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с.4).

За період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2005 року та договору про поділ нежитлової будівлі, яка знаходиться у спільній сумісній власності від 26.05.2006 року, подружжя придбало нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю №1-а, загальною площею 362,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області. Право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.71-73, 88-90).

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.02.2012 року, яке набрало законної сили 28.02.2012 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.5, 59).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 03.12.2012 року, яка набрала законної сили 09.12.2012 року, визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, згідно якої: ОСОБА_2 визнав свою заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті неповернутої фінансової допомоги (позиці) згідно Договору поворотної фінансової допомоги (позики) від 15.09.2011 року в розмірі 325000 грн. і зобовязується погасити її шляхом передачі свого майна на суму заборгованості, визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначені грошові кошти, визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №1-а, загальною площею 580,4 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області (а.с.58).

Згода про добровільний поділ спірного майна між сторонами не досягнута.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим відповідач не довів обставину, що право власності на спірне майно: нежитлове приміщення №1-а, загальною площею 362,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області, перейшло до ОСОБА_3 за боргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як подружжя, оскільки рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.02.2012 року, яке набрало законної сили 28.02.2012 року та ухвалою цього ж суду від 03.12.2012 року, яка набрала законної сили 09.12.2012 року, встановлено обставини, що позивач з липня 2011 року з відповідачем не проживає, не веде спільного господарства, що ОСОБА_2 визнав свою заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті неповернутої фінансової допомоги (позиці) згідно Договору поворотної фінансової допомоги (позики) від 15.09.2011 року в розмірі 325000 грн. і зобовязується погасити її шляхом передачі свого майна на суму заборгованості, визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначені грошові кошти.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України для визначення вартості майна, що підлягає поділу, позивачем надано висновок експерта від 12.02.2015 року, який одержаний з порушенням порядку, встановленого законом і не може бути взятий судом до уваги, згідно ст.59 ЦПК України.

Як належний доказ, суд бере до уваги інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2015 року, відповідно до якої загальна вартість спірного майна 667020 грн.

За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ящо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає визнати нежитлове приміщення №1-а по вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області спільним майном подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнути з відповідача на користь позивача 50 % грошової компенсації його вартості, що становить 333510 грн. та 3335,10 грн. судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.60,61,88,131,208,209,212-215,218 ЦПК України,

ст. 60, 70, 71 СК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати нежитлове приміщення №1-а по вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області спільним майном подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% вартості нежитлового приміщення №1-а по вул. Карла Лібкнехта, 228, м. Сквира, Київської області в сумі 333510 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3335,10 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М.Ярошенко