Справа №592/1018/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/599/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом у квітні 2012 року, у якому після уточнення, ОСОБА_7 просила суд встановити факт проживання з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2010 року по 07.12.2011 рік; визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля Lexus RX 350, реєстраційний номер НОМЕР_1, та на 1/2 частину сум грошових коштів на рахунку НОМЕР_2, тип DЕ03 СТАНДАРТ, і на рахунку № НОМЕР_3, тип DЕ03 СТАНДАРТ, відкритих 20.09.2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також виключити зазначене майно зі складу спадкового майна.

Свої вимоги мотивує тим, що у травні 1999 року вона познайомилася з ОСОБА_10, з яким у серпні 2002 року переїхала проживати у м. Суми. У період з жовтня 2002 року по січень 2012 року вона працювала на посаді бухгалтера у ТДВ «Горобина», акціонером якого був ОСОБА_10 Після смерті дружини ОСОБА_10- ОСОБА_11, з 05.04.2010 року вона разом з ОСОБА_10 до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут. У серпні 2011 року спільно з ОСОБА_10 за взаємною згодою придбали та оформили на його ім'я автомобіль марки Lexus RХ 350, а також у вересні 2011 року на ім'я ОСОБА_10О відкрили два депозитних рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Суми з сумою вкладів по 30 443,01 доларів США кожний. Позивач вважає зазначене майно спільним, що і стало підставою звернення до суду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 були задоволені. Встановлено факт, що ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 05.04.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частини автомобіля марки Lexus RX350, державний номерний знак НОМЕР_1, 1/2 частини грошових коштів на рахунку № НОМЕР_2, тип DE03 стандарт, та на рахунку № НОМЕР_3, тип DE03 стандарт, відкритих 20.09.2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк». Виключено зі складу спадкового майна, яке підлягає спадкуванню за законом після смерті ОСОБА_10, наступне майно: 1/2 частини автомобіля марки Lexus RX350, державний номерний знак НОМЕР_1, 1/2 частини грошових коштів на рахунку № НОМЕР_2, тип DE03 стандарт, 1/2 частини грошових коштів на рахунку № НОМЕР_3, тип DE03 стандарт, відкритих 20.09.2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8 в дольовому порядку у відшкодування судових витрат по 1108,76 грн. з кожного.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 03.09.2015 року апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 були задоволені, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.06.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 у даній цивільній справі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_7 подала касаційну скаргу.

За касаційною скаргою ухвалою суду касаційної інстанції від 27.01.2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 03.09.2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.06.2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивачем у порушення норм ст.ст. 58, 60 ЦПК України не надано доказів які б прямо вказували чи доводили зазначені позивачем обставини справи, а саме про спільне проживання однією сім'єю, ведення сумісного господарства, наявності спільного бюджету. Судом першої інстанції не з'ясовані джерела надходження коштів за які було придбане спірне майно та здійсненні банківські вклади, а рішення суду ухвалено лише на припущеннях.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б були підставою для задоволення позовних вимог, а надані нею письмові докази - фотографії, договори на туристичне обслуговування, видаткова накладна, прибутковий касовий ордер та товарні чеки не є доказами ведення спільного господарства з ОСОБА_10, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сім'ї, однак суд на це уваги не звернув та не дав оцінки цим доказам.

Вказує, що допитані в судовому засіданні свідки не надали переконливих свідчень, що ОСОБА_7 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 конкретно в період з 05.04.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а автомобіль марки Lexus RХ 350 був придбаний ОСОБА_10 за рахунок коштів від продажу інших автомобілів, які належали батькові, в т.ч. автомобіля марки TОYOTA Land Cruiser Prado, проданий напередодні купівлі автомобіля марки Lexus RХ 350.

В судому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 пояснила в суді, що дійсно писала заяву, посвідчену у нотаріуса про визнання позову ОСОБА_7, бо за домовленістю з нею після написання цієї заяви, вона погодилася на проведення загальних зборів акціонерів.

Представник відповідача ОСОБА_5 доводи апеляційних скарг підтримав і просив задовольнити.

У письмових поясненнях до апеляційного суду відповідач ОСОБА_8 просила рішення місцевого суду скасувати і відмовити у позові.

Позивач та її представник вважають, що ними надано достатньо доказів, які підтверджують законність та обґрунтованість вимог позову, оскільки встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення у таких осіб права спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання.

Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про час та місце розгляду справи була попереджена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та враховуючи вимоги попередніх судових рішень суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що визнав доведеним факт проживання позивача з померлим ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, відхилив докази представлені відповідачами, і тому прийшов до висновку, що вона має право на спірне майно, як спільне сумісне набуте з померлим ОСОБА_10

За змістом статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Оскаржене рішення таким вимогам не відповідає, оскільки висновки суду є передчасними через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, без врахування положень ч. 3 ст. 212 ЦПК України щодо оцінки належності, допустимості достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно положень статей 10,11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд має зазначити у змісті мотивувальної частини свого рішення встановлення щодо наявності або відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовуючи зазначені в рішенні нормативно-правові акти, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 215 ЦПК України, має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, ОСОБА_10 з 17.06.1961 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 у якому народилися доньки - ОСОБА_3, ОСОБА_8 та син ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла і до дня її смерті, їх шлюб з ОСОБА_11 розірваний не був (т. 1 а.с. 74, 92). Подружжя проживало окремо один від одного, оскільки померла ОСОБА_11 проживала з донькою ОСОБА_8, яка доглядала хвору матір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10

До смерті він проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, що належала на праві власності по ? частці йому та синові ОСОБА_5

Згідно даних паспорту позивача, вона в цій квартирі зареєстрована з 19.12.2003 р. Згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_5 остання була зареєстрована з його згоди для її реєстрації як фізичної особи - підприємця у м. Суми.

Відповідачі не заперечували проти того, що вона у період 05 квітня 2010 року по день смерті батька проживала у приміщенні вказаної квартири, але не як дружина, а особа, яка перебувала на його утриманні.

З метою з'ясування обставин її вселення в приміщення цієї квартири у грудні 2003 року та правових підстав її проживання в цьому приміщенні у визначений нею період до часу смерті ОСОБА_10, на пропозиції апеляційного суду представити такі докази відмовилась, оскільки питання її реєстрації у квартирі вирішував ОСОБА_10 самостійно і їй не відомі, а сплачені нею квитанції про оплату комунальних послуг по цій квартирі знаходяться у відповідачів.

Після роз'яснення апеляційного суду щодо сприяння суду надати докази шляхом їх витребування, такого клопотання не заявила.

Отже, обставини того, щодо її вселення до вказаної квартири у грудні 2003 року та подальше фактичне проживання в цій квартирі до смерті ОСОБА_10 відбувалось на правах члена його сім'ї в суді доведено тільки показаннями свідка ОСОБА_12, яка пояснювала тільки, що позивач проживала у квартирі постійно і мала свої особисті речі.

Але умови користування приміщенням квартири членом сім'ї її власника, відповідно до норми ч.1 ст. 156 ЖК, вимагають доведення про відсутність іншої угоди з власниками квартири про порядок користування цим приміщенням. Оскільки другий співвласник ОСОБА_5 заперечив той факт, що позивач проживала у квартирі як член сім'ї померлого батька, то обов'язок спростування такого заперечення процесуальним законом покладено на позивача.

Тобто тільки сам факт спільного проживання в одній квартирі, без визначення правового статусу користування приміщення позивачем, не дає підстав для визнання виникнення між позивачем та померлим ОСОБА_10 сім'ї в розумінні ст. 3 і ст.74 СК України.

Відповідно до ст. 74 СК України, в редакції яка діяла у заявлений період часу, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як визначено у частинах 2, 4 статті 3 цього Кодексу сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом частини 1 ст. 57 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу.

Згідно ст. 59 цього кодексу здійснення дружиною, чоловіком права особистої приватної власності той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

За статтею 60, ч.1 ст. 61, ст.62 цього Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Нормами ст. 65 цього Кодексу передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-2253цс16 від 08.06.2016 р., особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення(придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиленням на конкретні факти.

Предметом позовних вимог є визнання її права власності на частки у розмірі ? на депозитних банківських рахунках, які перебували у ПАТ КБ «Приватбанку», відкритих 20.09.2011 р. та автомобіля марки Lexus RX 350, придбаного у серпні 2011 року з виключенням цих часток майна з об'єму спадкової маси, т.т на майно яке перебуває у спільній сумісній власності.

Згідно з довідок управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області (т. 1 а.с. 242, 141, т. 2 а.с. 197, т. 4 стр.204). за ОСОБА_10 09.08.2011 року зареєстровано автомобіль марки Lexus RХ 350, державний номерний знак НОМЕР_1, який ним був придбаний відповідно до квитанції від 04.08.2011 року за 696186,18 грн. і знятий з обліку 17.12.2011 року, з подальшою реєстрацією 20.12.2011 року за відповідачем ОСОБА_5 у м. Києві. Таким чином на час відкриття спадщини цей автомобіль входив до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, але на час ухвалення 09.06.2015 р. судом першої інстанції оскарженого рішення даний об'єкт спірного майне вже перебував у власності іншої особи і цей правочин позивачем не оспорюваний.

Як пояснив представник ОСОБА_5, останній мав довіреність від свого батька на право керування та розпорядження цим авто.

У заявлений позивачем період, щодо спільного проживання з померлим ОСОБА_10 однією сім'єю, померлим було продано два автомобіля, а саме: автомобіль TОYOTA Seguoia, 2008 року випуску і зареєстрована за ним з 01.04.2009 р. по 16.04.2010 р.; автомобіль TОYOTA Land Cruiser Prado, 2009 року випуску і зареєстрована за ним з 31.07.2010 р. по 03.08.2011 р., які належали йому і придбані до цього часу. Ціна продажу цих автомобілів позивачу невідома. Відсутні дані про вартість автомобілів і на час зняття їх з обліку за померлим в регіональному сервісному центрі в Сумській області через закінчення терміну зберігання.

Факт продажу цих автомобілів не спростовує доводів апеляційних скарг з приводу того, що кошти буди використані померлим ОСОБА_10 на покупку автомобіля марки Lexus RХ 350.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.03.2013 року, 20.09.2011 року на ім'я ОСОБА_10 відкриті депозитні рахунки № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, тип DE03 стандарт з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний (т. 1 а.с. 174, 244), з яких, як підтвердила позивачка, після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанція, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по ? частці грошові кошти. Станом на 10.02.2014 р. на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів. (т.1 а.с.174, т.4 ст. 208-213).

Але померлим були відкриті депозитні банківські рахунки з внесенням значних сум в іноземній валюті (доларах США, євро) в інших банківських установах.

Так, на рахунки ПАТ «РайффайзенБанкАваль», відкритих з серпня 2002 і не були закриті станом на 07.12.2011 р.: по рахунку № НОМЕР_6, відкритому 14.07.2005 р залишок коштів складає 5807,50 доларів США; по рахунку № НОМЕР_7, відкритому 28.10.2005 р. залишок складає 290940,14 грн.; на рахунку «Ощадний пенсійний рахунок», відкритому 24.02.2010 р. залишок коштів складає 244492,92 дол. США (т.1 а.с.137).

Крім того, на банківських рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», відкритих 14.04.2003 р. та у період з 12 червня по 29 вересня 2011 року, і станом на 07.12.2011 р. немає залишків коштів.

Згідно відповіді директора Центрального Сумського відділення ПАТ «ВТБ Банк» в цій банківській установі були відкриті 28.07.2011р. п'ять депозитних рахунків на ім'я ОСОБА_10 і станом на 09.04.2012 р. на чотирьох залишалися кошти в сумі 36795,00 євро; 15010,0 доларів США; та 24000грн. і 750 грн. (т. 3 а.с. 131)

Як повідомила позивач в судовому засіданні апеляційному суду вона заявила своє право тільки на два вище вказаних депозитних банківських рахунки, тип DE03 стандарт строком на 3 місяці, у ПАТ КБ «Приватбанк» та автомобіль марки «Lexus RХ 350», оскільки вважає інше майно особистою власністю померлого ОСОБА_10

Під час перевірки оскарженого рішення, колегія суддів дослідила рух коштів по двох банківських рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», на які позивач заявила своє право. Рух по іншим банківським вкладам померлого ОСОБА_10, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, судами не досліджувались, але це має суттєве значення для вирішення питання джерела доходу як померлого так і позивача, а також встановлення фактичних обставин джерела появи у них завеликої грошової суми у серпні - вересні 2011 року, коли було придбано автомобіль Lexus RХ 350 за ціною 696186,18 грн., а через два тижні сплачено ще 5093,10 грн. за встановлення автомобільної системи сигналізації, та відкриття двох банківських депозитних вкладів на загальну суму 60886,02 дол. США. Ці гроші за ствердженням позивача, набуті за незначний період часу їх спільного проживання з померлим однією сім'єю починаючи з 05.04.2010 р.

За даними звітами суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_7 за 4 квартал 2010 - 2011 роки мала обсяг виручки в сумі 948310,0 грн. та отримала у період з 02.01.2010 р. по 31.12.2011 р. дохід за час роботи бухгалтером на ТДВ «Горобина», за участь у роботі окружної виборчій комісії та від ТОВ «Арніка» 52645,86 грн. Крім цього довела, що мала депозитний вклад, відкритий у вересні 2011 року в ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 500,00 доларів США, яким не користувалась.

Згідно довідки органу податкової інспекції у м. Суми суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_10 мав у період 2010-2011 роки обсяг виручки від провадження господарської діяльності на суму 921220,00 грн. та отримав з 01.12.2010 р. по 30.11.2011 р. заробітну плату в ПДВ «Горобина» в розмірі 58258,70 грн.

Представлені докази обсягу виручки від здійснення господарської діяльності як позивача, так і ОСОБА_10 не дають підстав вважати, що ці грошові кошти є їх спільним сімейним бюджетом, який, за ствердженням заявника, використовувався на облаштування спільного побуту, придбання спірного майна, оскільки не свідчать про використання цих грошових сум на облаштування їх побуту, придбання автомобіля та внесення на банківські вклади.

Повідомлення ПП «Престиж Тревел» про те, що на протязі 2010-2011 р. громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_7 неодноразово користувалися послугами фірми щодо відпочинку та оздоровлення в Україні та за її межами і при цьому при оформленні документів виїзних віз до Чехії ОСОБА_10 у графі «сімейний стан» вказував позивача як дружину є похідним доказом, оскільки не містить інформації такого запису. Сам документ виїзної візи ОСОБА_10 як доказ судом не досліджувався, бо не був представлений як доказ позивачем.

Щодо заяви ОСОБА_10 від 06.10.2008 р., зробленої у приватного нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на ім'я позивача, то колегія суддів керуючись нормою статті 74 СК України, в редакції станом на час написання цієї заяви, приходить до висновку, що на час її написання вказана норма матеріального закону застосовувалась до вирішення питання про право на майно жінки та чоловіка, які проживають сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі. На час написання даної заяви ОСОБА_10 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11

Також слід відзначити, що написано ним у цій заяві проте, що він дає згоду на купівлю квартири його дружиною ОСОБА_7, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, стосується період за який позивач не просить визнати факт їх спільного проживання однією сім'єю і тому не може бути належним доказом встановлення цього факту стосовно іншого періоду часу.

У зв'язку з тим, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, судом повинно бути встановлено факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус сумісної власності, на підставі належних та допустимих доказів, про що зазначає у мотивах прийнятого рішення з посиленням на конкретні факти, тому вставлення тільки фактів: визнання за життя померлим ОСОБА_10 позивача своєю «цивільною дружиною»; спільного проживання в одному приміщенні без визначення правового статусу права користування позивачем цього приміщення; проведення спільного відпочинку у зазначений період; проведення догляду за ОСОБА_10 у період його лікування, на яке витрачалися кошти, без встановлення факту того, яким фактично були понесені такі витрати, оскільки представлені вісім товарних чеків на купівлю ліків загальною вартістю 11802,80 грн. (т.2 а.с.160-163) не є належними доказами того, що саме позивач понесла ці витрати, не дозволяє зробити обґрунтований висновок про законні вимоги позову, без доведення існування між позивачем та ОСОБА_10 відносин подружжя і виникнення однієї сім'ї, яка мала єдиний спільний бюджет, за кошти якого відбулось придбання спірного майна.

В судовому засіданні, сторони підтвердили, що доньки померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_3 а ОСОБА_8 дійсно написали заяви, де визнали позові вимоги ОСОБА_7 за умови врегулювання питання їх включення до складу засновників ТДВ «Горобина» як спадкоємців шляхом проведення загальних зборів за участю позивача, яка на той час мала частку у статутному фонді цього підприємства (т. 2 а.с. 167, 168).

Згодом ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у своїх поясненнях від 23 лютого та 24 лютого 2015 року зазначили, що позовні вимоги вони не визнають (т. 3 а.с. 145, 153).

Таке визнання позову відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України не може бути прийнято, оскільки не є безумовним визнанням позову.

Крім того, представлені докази щодо розміру грошових коштів, внесених на депозитні банківські вклади, відкритих ОСОБА_10 в різних банківських установах, починаючи з 05.04.2010 р., та обставин продажу автомобілів TОYOTA Seguoia та TОYOTA Land Cruiser Prado, які були придбані ще до 05.04.2010 р., не спростовують доводів апеляційних скарг відповідачів проте, що померлий був заможною особою, мав великі статки, що дозволяло йому придбати автомобіль Lexus RХ 350 та зробити 20.09.2011 чергові банківські вклади за особисті кошти.

Щодо показань свідка ОСОБА_13, який свідчив про повернення у 2011 році позики розміром 100000 доларів США, а саме: у липні - 40 тис. дол. США, а у вересні 2011 р. - 60 тис. дол. США, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання цього свідка не є переконливим доказом, оскільки відповідно до ч.1, 2 ст. 545 ЦК України не доведено в суді оригіналом розписки або іншим борговим документом про виконання свого зобов'язання саме у вказаний свідком період.

В матеріалах справи є дані про належність ОСОБА_10 за життя частки статутного капіталу у товаристві з додатковою відповідальністю «Горобина» в розмірі 99,25784% або 367254 грн. та у товаристві обмеженою відповідальністю редакції газети «Наша демократична Сумщина» розміром 145000,0грн., але чи отримував він дивіденди від їх господарювання та використовував їх на сімейні витрати під час проживання з ОСОБА_7, позивачем не доведено.

Також, як підтвердив представник позивача, що не оспорюється відповідачами, померлий ОСОБА_10 отримував дохід від здачі в оренду двох квартир у м. Києві, які були куплені у 2002 та 2004 роках., але в суді не доведено, що ці гроші були джерелом спільного бюджету її сім'ї.

Отже, через не доведеність з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеним, тільки на підставі показань свідків, та оцінки доказів, які не можна визнати належними, оскільки не містять первинної інформації щодо предмету доказування, без переконливого доведення в суді виникнення у період з 05.04.2010 і існування до 07.1.2011 між ними відносин подружжя, які вважаються сім'єю, та придбання у цей період майна, набуте в результаті їх спільної праці та за їх спільні грошові кошти, т.т. є їхньою спільною сумісною власністю, при існуванні майнових прав спадкоємців на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_10, колегія визнає вимоги позову необґрунтованими, ураховуючи приведені вище норми матеріального закону, які вимагають доведення цих обставин в суді у разі виникнення спору.

Між позивачем та померлим ОСОБА_10, у визначений позовом період, існували відносини, які вказують, що вони самостійно здійснювали свою підприємницьку діяльність, проживаючи спільно, вони у кожному разі визначали статус та право кожного на набуте майно, кожен мав банківські рахунки і міг самостійно користуватися цими коштами.

Позиція представника позивача щодо законності вимог позову у зв'язку встановленням факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення у таких осіб права спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, як це визнечено ч. 1 ст. 60

СК України для подружжя, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, є хибною, оскільки суперечить правовим висновкам Верховного Суду України з приводу застосування правил ст. 74 СК України та ст. 368 ЦК України.

На підставі викладеного колегія суддів визнає, що частково доводи апеляційних скарг є обґрунтованими і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому дають підстави для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: