Справа № 161/5507/16-ц
Провадження № 4-с/161/70/16
У Х В А Л А

06 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого-судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника ДВС ОСОБА_3

представників зацікавленої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 з приводу складання акту державного виконавця від 15.04.2016 року

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою на обґрунтування вказавши, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області перебуває рішення Луцького міськрайонного суду від 22.05.2012 року про стягнення з неї та неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як спадкоємців після смерті ОСОБА_8, який помер 02.01.2006 року, на користь ОСОБА_9 боргу спадкодавця в розмірі 30000 доларів США, що в національній валюті складає 239745 грн. 15.04.2016 року головним державним виконавцем Турчинським В.Є. було складено акт, за змістом якого встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сплачують їй (заявниці) кошти за оренду майна у розмірі 1200 грн. та 1500 грн. відповідно. Крім цього, в акті зазначено прізвище ОСОБА_12, який також нібито використовує для здійснення підприємницької діяльності належне їй майно. Сума, яку ОСОБА_12 їй сплачує, в акті не зазначена, акт ним не підписаний. Вважає, що дії головного державного виконавця Турчинського В.Є. по складанню вказаного акту є неправомірними, такими, що порушують вимоги ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 61 Податкового кодексу України та ст. 19 Конституції України, оскільки обовязки по контролю за здійсненням підприємницької діяльності, що полягає у зясуванні доходів від підприємницької діяльності, на державних виконавців не покладено. Вважає, що відомості в акті про сплату коштів на її користь державний виконавець зазначив з невідомих джерел, ніхто із осіб, зазначених в акті таких відомостей державному виконавцю не надавав. Також державний виконавець Туринський В.Є. акт в присутності осіб, зазначених в акті не складав, приїхав з написаним заздалегідь актом. Отже, вищевказаний акт складений державним виконавцем Туринським В.Є. з перевищенням повноважень, наданих йому законом. Просить суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 з приводу складання акту державного виконавця від 15.04.2016 року.

В судовому засіданні заявник та її представник скаргу підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у скарзі.

Головний державний виконавець Турчинський В.Є. скаргу не визнав, суду пояснив, що в його провадженні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4932 від 10.08.2012 року про стягнення з заявниці ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей на корись ОСОБА_9 боргу спадкодавця в розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 239745 грн. Актом опису й арешту майна серія ВП № 34039078 від 25.12.2015 року описано та арештовано майно, належне боржнику ОСОБА_1, а саме: незавершений будівництвом адміністративно-побутовий корпус, незавершений будівництвом гараж-бокс на 4 секції, незавершений будівництвом гараж-майстерня, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34А. Дане майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 за умови погашення боргу шляхом здачі їх в оренду. 09.03.2016 року від ОСОБА_4, який є представником стягувача ОСОБА_9, надійшла заява в якій зазначено, що описані приміщення, передані на відповідальне зберігання заявниці, здаються ОСОБА_1 в оренду, проте станом на 09.03.2016 року боржником в рахунок погашення боргу сплачено лише 300 грн. Представник стягувача ОСОБА_4 просив його вплинути на дану ситуацію. Враховуючи дане звернення, 15.04.2016 року він спільно з представником стягувача здійснив виїзд за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34А та встановив, що ОСОБА_1 здає в оренду описані 25.12.2015 року приміщення та отримує від орендарів кошти готівкою. Дані обставини ним були встановлені шляхом відібрання усних пояснень у орендарів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 З цього приводу ним було складено оскаржуваний акт. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказаний акт підписали, їх особу за документами він не перевіряв, представник стягувача ОСОБА_4 знав їх особисто. ОСОБА_12 за місцем складання акту був відсутній, разом з ОСОБА_4 вони їздили до останнього в лікарню, де він і підписав акт. Акт на підпис ОСОБА_12 носив ОСОБА_4, він (ОСОБА_3) в цей час знаходився в машині. Боржника ОСОБА_1 на складання акту він не запрошував, вважає, що цей акт більше стосується інтересів стягувача. Вважає, що його дії по складанню акта відповідали вимогам ст.ст. 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_9 ОСОБА_5 суду пояснив, що вважає скаргу такою, що не підлягає до задоволення. Акт державного виконавця було складено з приводу встановлення виконавчою службою фактів отримання боржником доходів та їх розміру за результатами господарської діяльності, зокрема доходів отриманих боржником ОСОБА_1 за передачу третім особам в оренду нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34А. Вважає, що державний виконавець діяв у межах та у спосіб, встановлені законом, зокрема ст.ст. 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження». Просить суд у задоволенні скарги відмовити за необґрунтованістю.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_9Г ОСОБА_4 надав пояснення аналогічні до викладених представником зацікавленої особи ОСОБА_5, просив у її задоволенні відмовити.

Зацікавлена особа ОСОБА_6 в судове засідання повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби також встановлено статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до цієї норми, обєктом оскарження є рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби. Перелік рішень, які може ухвалювати державний виконавець, та вимоги до змісту цих документів наведено в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до пункту 1.5 цієї Інструкції державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, перелік рішень, які може ухвалити державний виконавець, не є вичерпним, а тому незалежно від того, яким шляхом оформлені рішення, усі вони можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області знаходиться виконавчий лист № 2-4932 від 10.08.2012 року, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 на корись ОСОБА_9 боргу спадкодавця в розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 239745 грн., 10000 доларів США з кожного, що еквівалентно 79000 грн. з кожного (а.с. 4-зворот 5).

Актом опису й арешту майна серія ВП № 34039078 від 25.12.2015 року державним виконавцем Турчинським В.Є. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області було описано та арештовано майно, належне боржнику ОСОБА_1, а саме: незавершений будівництвом адміністративно-побутовий корпус, незавершений будівництвом гараж-бокс на 4 секції, незавершений будівництвом гараж-майстерня, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34А (а.с. 34-36). Дане майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1, користування дозволене з метою та при умові погашення заборгованості згідно рішення суду, шляхом здачі майна в оренду.

09.03.2016 року від представником стягувача ОСОБА_9 ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області надійшла заява, в якій зазначено, що описані приміщення, передані на відповідальне зберігання заявниці, здаються ОСОБА_1 в оренду, проте станом на 09.03.2016 року боржником в рахунок погашення боргу сплачено лише 300 грн., просить вплинути на дану ситуацію (а.с. 42).

15.04.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 було складено акт (а.с. 6), зі змісту якого вбачається, що при виїзді за адресою м. Луцьк, вул. Боженка, 34а встановлено, що ОСОБА_1 здає в оренду гараж, бокс та гараж-майстерню на договірній основі та отримує за це кошти готівкою від орендарів, а саме: ОСОБА_10 в сумі 1200 грн. на місяць, ОСОБА_12 в сумі 1500 грн. на місяць готівкою, ОСОБА_11 і сумі 1500 грн. на місяць готівкою.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи (у тому числі державні виконавці) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права та обовязки державного виконавця визначені в ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зокрема державний виконавець наділений правом складати акти.

Відповідно до п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 акт державного виконавця це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Проте, акт від 15.04.2016 року, складений головним державним виконавцем Туринським В.Є., вказаним вимогам законодавства не відповідає.

Так, з констатуючої частини акту не вбачаються мета і завдання його складання, суть і характер проведених державним виконавцем дій.

Доводи представника зацікавленої особи ОСОБА_5 про те, що акт від 15.04.2016 року з метою перевірки майнового стану боржника та звернення стягнення на кошти боржника відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» суд оцінює критично, оскільки зазначене є власним трактуванням представника зацікавленої особи змісту акту, така мета складання безпосередньо в акті державним виконавцем не зазначена.

Судом також встановлено, що обставини, викладені державним виконавцем в оскаржуваному акті, були встановлені ним шляхом відібрання усних пояснень у громадян ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 Проте, відповідно до приписів чинного законодавства державний виконавцем правом відібрання пояснень у осіб, які є не є учасниками виконавчого провадження не наділений.

Крім того, як слідує з пояснень самого державного виконавця Турчинського В.Є., наданих в судовому засіданні, особу громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він документально не перевіряв, ОСОБА_12 взагалі в день складання акту не бачив.

Свідок ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні суду пояснив, що підпис в акті від 15.04.2016 року він не вчиняв, наявний в акті підпис здійснений від його імені іншою особою. 15.04.2016 року він знаходився в лікарні на стаціонарному лікуванні, до нього в лікарню приходив ОСОБА_4, просив підписати якийсь акт. Він від підписання акту відмовився. Державного виконавця Турчинського В.Є. він ніколи не бачив, пояснення йому не надавав, викладені в акті щодо нього (ОСОБА_12) обставини не відповідають дійсності.

Як слідує з положень Закону України «Про виконавче провадження» стягувач та боржник у виконавчому провадженні наділені рівними правами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Проте, дана вимога закону державним виконавцем Турчинським В.Є. не дотримана, про намір здійснити вихід за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34А та скласти акт боржника ОСОБА_1 він не повідомив, акт був складений за її відсутності.

Таким чином, суд вважає, що при складанні акту від 15.04.2016 року за відсутності боржника державним виконавцем були порушені права останньої.

Твердження державного виконавця про те, що він не мав обовязку повідомляти боржника ОСОБА_1 про складання акту, оскільки акт більше стосується інтересів стягувача ніж боржника, суд до уваги не приймає, оскільки воно не ґрунтується на законі.

За таких обставин суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 Василівни на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 з приводу складання акту державного виконавця від 15.04.2016 року задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 з приводу складання акту державного виконавця від 15.04.2016 року неправомірними.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу судку. У разі подання апеляційної скарги, ухвала якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_14