Справа №443/588/16-ц Провадження №2/443/302/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Жидачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

встановив:

30.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 міської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що 01.02.2014 року померла його мати ОСОБА_3, яка на випадок смерті заповіту не залишила, а тому спадкувння здійснюється за законом. Після її смерті відкрилась спадщина на належну матері на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, квартиру №2 на вул Гайдамацькій,21 у м.Жидачеві Львівської області та земельну ділянку площею 0,0499 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована за тією ж адресою на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ- ЛВ №083225, який виданий ОСОБА_2 міською радою Львівської області 21.07.1999 року. Однак, коли він 11.03.2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, то йому у видачі такого було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на ім"я спадовці на спадкове майно. Окрім того, просить встановити факт родинних відносин між ним та матір"ю, так як у свідоцтві про його народження та свідоцтві про одруження батьків, ім"я матері вказано Глікерія, що не відповідає імені матері ОСОБА_4, яке вказано у свідоцтві про смерть, свідоцтві про право власності на квартиру та Державному акті про право приватної власності на землю, оскільки встановлення цього факту йому необхідно для оформлення спадкових прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали заявлений позов з підстав, зазначених у позовній заяві та просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Львівської області за довіреністю ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог не заперечила.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Данилевська Н.І. проти задоволення позовних вимог також не заперечила.

Суд заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши документи, наявні у справі, встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування (пункт 2) роз"яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов"язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Статтею 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З цих підстав суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги про визнання права власності та встановлення факту, повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, згідно із положеннями ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частка у праві спільної сумісної власност відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України спадкується на загальних підставах.

Статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.10), що 01.02.2014 року у м.Жидачеві Львівської області померла ОСОБА_3 у віці 86 років (а.с.10).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка заповіту на випадок смерті не залишила, є позивач у справі, її син ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.7). Чоловік спадкодавці ОСОБА_9, що стверджується копією свідоцтва про одруження(а.с.8), помер 13.09.1986 року, що підтверджує копія свідоцтва про смерть(а.с.9).

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Копією свідоцтва про право власності на квартиру, яке видано приватизаційним органом ОСОБА_2 целюлозно-паперового комбінату 15.04.1993 року(а.с.12), стверджено, що спадкодавці ОСОБА_3 належала на праві спільної сумісної власності разом із позивачем, квартира №2 на вул Гайдамацька,21 у м.Жидачеві Львівської області (а.с.2), тобто вона була власником 1/2 ідеальної частини вказаної квартири.

Копією Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ- ЛВ №083225, який виданий ОСОБА_2 міською радою Львівської області 21.07.1999 року(а.с.14), стверджено, що спадкодавці ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0499 га, призначена для обслуговування житлового будинку, яка розташована у м.Жидачеві на вул.Гайдамацька,21/2 Львівської області.

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавиці ОСОБА_3 постійно проживав із нею у квартирі, що стверджується копією його паспорта гр.України та довідкою ОСОБА_2 міського виробничого управління комунального господарства №11 від 18.01.2016 року (а.с.4,11), тобто відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Постановою нотаріуса від 11.3.2016 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 у зв"язку із відсутністю на її ім"я правовстановлюючих документів на квартиру.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, проживаючи постійно із спадкодавцею ОСОБА_3 на момент її смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, проте не міг її оформити через відсутність підтверджуючих документів, а отже за ним слід визнати право власності на 1/2 спадкову частину квартири №2 у м.Жидачеві на вул.Гайдамацька,21 Львівської області, загальною площею 52,9 кв.м. та житловою площею 33,3 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,0499 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована у м.Жидачеві на вул.Гайдамацька,21/2 Львівської області, задовольнивши в цій частині його позовні вимоги.

Крім того, компетентними органами було допущено помилки у написанні імені спадкодавця ОСОБА_10 у правовстановлюючих документах - свідоцтві про народження позивача(а.с.7) та у свідоцтві про одруження(а.с.8), де її ім"я вказано "Глікерія", а у позасудовому порядку виправити вказані помилки не можна.

Встановлені у судовому засіданні обставини (покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8В.) також підтверджують те, спадкодавиця ОСОБА_3, яка померла 01.02.2014 року є матір"ю позивача ОСОБА_1.

У даний час позивач, як спадкоємець за законом, не може оформити спадщину через розбіжності у написанні імені матері у документах, що підтверджують родинний зв"язок між ними.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав і для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,57-60,208-209,212,213-215,218,256 ЦПК України, ст.ст.1216-1218,1220,1222,1223,1225,1226,1261,1268 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3, яка померла 01.02.2014 року є матір"ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку спадкування за законом смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01.02.2014 року право власності на:

- на 1/2 частину квартири №2 у м.Жидачеві на вул.Гайдамацька,21 Львівської області, загальною площею 52,9 кв.м. та житловою площею 33,3 кв.м, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, яке видано приватизаційним органом ОСОБА_2 целюлозно-паперового комбінату 15.04.1993 року;

- на земельну ділянку площею 0,0499 га, яка призначена для обслуговування житлового будинк та розташована у м.Жидачеві на вул.Гайдамацька,21/2 Львівської області, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІУ-ЛВ №083225, який виданий ОСОБА_2 міською радою Львівської області 21.07.1999 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення, якщо не буде подана апеляційна скарга. У випадку подачі апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя __________________________

05.05.2016