Справа № 201/5344/16-ц
Провадження № 2/201/1788/2016р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 липня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Жовтневого районного суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2016р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання (а.с. № 2-5).

В обґрунтування вимог позову, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та стягнуто з відповідача грошові кошти в розмірі 231 797грн. та 200грн. судового збору. Виконавчі листи, які були видані на підставі цього рішення, перебували на примусовому виконанні, проте були повернуті позивачці 26.12.2014р. через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення. З огляду на те, що рішення суду не виконане відповідачем, позивачка вважає, що зобовязання відповідача не припинені, а тому він повинен сплатити їй інфляційній втрати за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 190 486грн.49коп. та 3% річних за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 19 909грн.14коп.

В наданій суду 06.07.2016р. заяві, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала та просила розглянути справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 60).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 07.06.2016р. та 06.07.2016р. повторно не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, за останнім місцем реєстрації, наданим ВАДР управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 45). Судова повістка на засідання 07.06.2016р. повернулася до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 48), а згідно відомостей з пошукової системи ДП «Укрпошта», судова повістка на 06.07.2016р. була вручена адресату особисто (а.с. № 56,57).

За такими обставинами, суд на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

З огляду на те, що відповідач своїх заперечень суду не надав, то суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення, відповідно до положень глави 8 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 201/2482/13-ц, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто за договором позики на користь позивачки 231 797грн., що станом на 25.01.2013р. були еквівалентом 29 000 дол. США (а.с. № 60-64 т.№ 1 цивільної справи № 201/2482/13ц).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013р. рішення суду було залишено без змін (а.с. № 90-91 т. № 1 цивільної справи № 201/2482/13ц)

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі еквівалентом 33 000дол. США, із зобовязанням виплачувати позивачці проценти за користування коштами у розмірі еквівалентному 374дол.США щомісячно (а.с. № 21 цивільної справи № 201/5344/16ц).

З наявної в матеріалах цивільної справи № 201/2482/13ц розписки від 07.06.2005р., вбачається, що ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі еквівалентному 33 000дол. США, а з рішення суду від 09.04.2013р. вбачається, що стягненню підлягають грошові кошти в розмірі еквівалентному 29 000дол.США.

03.07.2013р. постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 201/2482/13-ц про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, а постановою від 26.12.2014р. виконавчий лист повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України (а.с. № 25-27)

В Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним Ю.Л. та іншими зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (Ця правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України у Постановах від 20 грудня 2010р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012р. у справі № 3-142гс11).

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2, не виконуючі рішення суду від 09.04.2013р. після набрання ним законної сили, є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання та не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки лише 3% річних від простроченої суми, відмовивши у стягненні суми боргу з урахуванням індексу інфляції з наступних підстав.

Як вбачається з розписки від 07.06.2005р. та рішення суду від 09.04.2013р., відповідачем було отримано грошові кошти еквівалентні доларам США та сума боргу стягнута з урахуванням курсу долара за відомостями Національного Банку України станом на 25.01.2013р.

Як передбачено нормами Закону країни «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ № 6-771цс15 від 27.01.2016р.).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, враховуючи той факт, що грошові кошти за договором позики були передані в доларах США та стягнуті судом за курсом долара США на 25.01.2013р., то в задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних витрат за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 190 486грн.49коп. слід відмовити, оскільки грошове зобовязання між сторонами було визначене не в гривні, а в іноземній валюті.

Що стосується стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 19 909грн.14коп. то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення та суму боргу в розмірі 231 797грн. не сплатив позивачці, у звязку з чим вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 19 909грн.14коп. В задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином.

Позивачкою було визначено ціну позову як 210 395грн.63коп., яка складається з інфляційних витрат в розмірі 190 486грн.49коп. та 3% річних в розмірі 19 909грн.14коп., а тому відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2103грн.95коп.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.04.2016р. позивачці було відстрочено сплату судового збору не більше, як до ухвалення судового рішення у справі (а.с. № 42).

Приймаючи до уваги, що судові витрати присуджуються пропорційно до задоволених та враховуючи, що з відповідача на користь позивачки стягнуто грошові кошти в розмірі 19 909грн.14коп., то з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 199грн. 09коп. (1% від задоволених вимог), що є пропорційним до задоволених позовних вимог з урахуванням ставок для судового збору, визначених ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на те, що в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 190 486грн. 49коп. відмовлено, то судовий збір у розмірі 1904грн. 86коп. підлягає стягненню з позивачки на користь держави, оскільки сплата судового збору була відстрочена не більше, як до ухвалення судового рішення у справі.

Загалом на користь держави з позивачки та відповідача підлягає стягненню сума 2103грн.95коп., яка включає в себе 199грн. 09коп. та 1904грн.86коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись Аналізом практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним Ю.Л., Правовою позицією, викладеною в Постанові ВСУ № 6-771цс15 від 27.01.2016р., ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 610, 625 ЦК України, ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, ч. 4 ст. 169, ст. ст. 212 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання за період з 04.06.2013р. по 14.04.2016р. в розмірі 19 909грн.14коп.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 199 грн. 09коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1904грн.86коп.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Ткаченко