У х в а л а

29 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А., визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Личаківський районний суд м. Львова ухвалою від 16 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2016 року, в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилила, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду львівської області від 5 травня 2016 року залишила без змін.

14 грудня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 2 частини першої статті 21, пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня і 8 червня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 вересня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відмову в задоволенні скарги ПАТ «УкрСиббанк», оскільки відповідним судовим рішенням на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у гривневому еквіваленті, державний виконавець не наділений правом змінювати цю суму заборгованості, а тому виконавчий документ, враховуючи суму зобов'язання, має бути пред'явлений до районного відділу державної виконавчої служби.

Надана заявником ухвала від 2 березня 2016 року не є прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обстав, що мають істотне значення для вирішення справи.

Разом з тим в ухвалі від 8 червня 2016 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про скасування постанови державного виконавця від 20 квітня 2015 року, оскільки сума стягнення (яка підлягала перерахуванню) на момент пред'явлення судового рішення до виконання (з урахуванням еквівалентної суми в іноземній валюті) становила більше 10 млн. грн, що свідчить про підвідомчість виконання судового рішення відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції від 14 вересня 2016 року, про перегляд якого подано заяву, та надана для порівняння ухвали касаційного суду від 8 червня 2016 року свідчать про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції пункту 2 частини першої статті 21, пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Однак, усуваючи розбіжності у застосуванні судами касаційної інстанції вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах, Верховний Суд України в постанові від 28 вересня 2016 року (справа № 6-2159цс16) сформулював правовий висновок щодо застосування статей 21, 26 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив і суд касаційної інстанції, постановляючи ухвалу, про перегляд якої подано заяву. Правовий висновок суду касаційної інстанції в цій ухвалі не суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року (справа № 6-2159цс16).

З поданої ПАТ «УкрСиббанк» заяви про перегляд судових рішень не вбачається підстав для необхідності відійти від правового висновку про застосування норм матеріального права, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду України.

Таким чином, заява ПАТ «УкрСиббанк» про перегляд ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року є необґрунтованою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А., визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко