Справа № 297/1195/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця протиправними,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в Берегівський районний суд із скаргою про визнання дій державного виконавця протиправними, а також просять суд визнати постанови головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 № 44937836 від 10.10.2014 року про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 109 408, 93 гривень виконавчого збору в користь держави, та постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2015 року протиправними. Крім того, просять скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.01.2016 року.

Скаргу мотивовано тим, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі Наказу № 2/93 від 08.12.2010 року, виданого Господарським судом Закарпатської області, про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 в користь ПАТ «Промінвестбанк» 1 094 089, 32 гривень боргу, який повторно предявлено до виконання 02.10.2014 року шляхом винесення відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження № 44934890. Скаржники заявляють, що добровільно сплатили борг за кредитним договором трьома траншами від 31.03.2015 року, 01.04.2015 року та 18.06.2015 року, після чого стягувач ПАТ «Промінвестбанк» 27.11.2015 року направив до ВДВС Берегівського РУЮ лист, в якому повідомив про погашення заборгованості боржниками в повному обсязі згідно Наказу № 2/93, виданого 08.12.2010 року Господарським судом Закарпатської області. 22.12.2015 року виконавче провадження було закінчено у звязку з його повним виконанням, однак наприкінці березня 2016 року скаржники випадково дізналися про те, що державним виконавцем накладено арешт на все їх майно. Крім того, наприкінці березня 2016 року скражникам стало відомо про винесення постанови про стягнення з них виконавчого збору. Також зазначають, що копію даної постанови отримали тільки після того, як звернулися до ДВС Берегівського РУЮ для отримання інформації про причини накладення арешту на майно.

Скаржники вважають, що винесені головним державним виконавцем ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 постанови про солідарне стягнення виконавчого збору, відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження, є незаконними, оскільки вони добровільно виконали рішення суду, а державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду. Тому, на підставі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, з боржника не мають стягуватися.

Скаржники в судове засідання не зявилися, ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розгляд скарги відкласти на інший термін, у звязку з їхнім відрядженням (а.с. 97).

Головний державний виконавець ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, начальником Берегівського районного відділу ДВС було подано письмове заперечення проти скарги, в якому просив справу розглянути без участі представника відділу ДВС (а.с. 98-108).

Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріал скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржують три постанови головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3, а саме постанову головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 №44937836 від 10.10.2014 року про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 109 408, 93 гривень виконавчого збору (а.с. 58), постанову головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження №49714769 від 23.12.2015 року з виконання постанови про стягнення виконавчого збору (а.с. 14), та постанову головного державного виконавця ВДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_3 №49714708 від 06.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 16).

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Проте, згідно до абзацу 3 і 4 п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду Україн и 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічне зазначено і в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У звязку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

У звязку з цим, розгляд скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку розділу VІІ ЦПК України, а її слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в матеріалах справи наявна постанова головного державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 №49714708 від 01.06.2016 року про виправлення описки у виконавчому документі, а саме виправлено описку у п. 3 постанови про стягнення виконавчого збору №4496736 від 10.10.2014 року, замість постанова може бути оскаржена до Берегівського районного суду вважати правильним постанова може бути оскаржена до Закарпатського окружного адміністративного суду (а.с. 62).

Відповідно до п. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки скарка маргітич В.І. та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі за їх скаргою слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 205 п. 1, 209, 210 ЦПК України,

ухвалив:

Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця протиправними - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4.