АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Справа № 754/9918/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12076/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначала, що з 2009 року вона та відповідач мали стосунки, як чоловік та жінка не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Вони мають двох спільних малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення стосунків з відповідачем, діти залишились проживати разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, не надає матеріальну допомогу на їх утримання, не турбується про їх духовний та фізичний розвиток. 16.06.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох малолітніх дітей. Після народження молодшої дитини відповідач не забрав неї з пологового будинку. Крім того, вона дізналась, що відповідач, підтримуючи з нею стосунки, мав іншу сім'ю та трьох дітей. ОСОБА_1 неодноразово застосовував до неї фізичну силу, кидався на неї з ножем, постійно висловлювався нецензурною лайкою, у тому числі у присутності малолітніх дітей, що згубно впливало на їх психіку. Діти до цього часу бояться батька та не хочуть щоб він приходив. Вона вважає, що такі дії відповідача, як людини та особливо, як батька, є неприпустимими, так як завдали шкоди психічному стану малолітніх дітей. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, у зв'язку з незаконними діями відповідач. Відповідач ігнорує інтереси дітей, не цікавиться їх життям, не займається їх вихованням та утриманням, не виконує свої батьківські обов'язки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2016 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд прийняв пояснення ОСОБА_9 як експерта, проте не взяв до уваги, що згідно відповіді Міністерства юстиції України від 22.03.2016 року Центр психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології не є суб'єктом судово-експертної діяльності, а за даними державного реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_9 у реєстрі не значиться. Суд не надав правового аналізу висновку № 222 від 17.05.2016 року психологічного обстеження, яке було проведено психологами Міського центру дитини служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації, зроблений на запит Дніпровської ССД м. Києва від 13.04.2016 року щодо вивчення психоемоційного стану дітей та особливостей дитячо-батьківських відносин та проігнорував два негативних висновки Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та її представник Даниленко Т.І. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача двічі розглядалося органом опіки і піклування, проте комісія дійшла висновків про недоцільність позбавлення батьківських прав.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2009 року підтримували стосунки як чоловік та жінка та від цих стосунків мають двох дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою № 325 від 02.04.2015 року виданої КП «Житло-Сервіс» відділення № 3 ОСОБА_3 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою ДНІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.04.2015 року ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю та сума її доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року становить 165 324 грн..

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року, яке набуло законної сили 08.07.2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку, складеному ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 11.11.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 06.04.2015 року по 01.11.2015 року становить 22 852, 84 грн..

За заявою ОСОБА_3, від 08.04.2016 року відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження № 0004208, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 164 ч.1 КК України (ухилення від сплати аліментів).

Відповідно до копій витягів з кримінальних проваджень Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Турчина Л.М. неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про неправомірні дії ОСОБА_1 відносно неї.

14.06.2016 року ОСОБА_3 зверталася до Києво-Святошинського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області з приводу неправомірних дій ОСОБА_1, а саме застосуванням стосовно неї фізичної сили.

Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідують дошкільний навчальний заклад № 769. Відповідно до довідок, виданих зазначеним закладом ОСОБА_1 дітей до закладу не приводить та не забирає та їх життям не цікавиться.

Відповідно до висновку від 03.11.2015 року за результатами психологічного обстеження ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданого спеціалістом-психологом Центру психологічної експертизи та психодіагностики МІГП ОСОБА_9. аналіз переживань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчить, що батько є нечутливим до їх психологічних потреб. Через дії ОСОБА_1 (особливості його поведінки стосовно ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3.), необхідність залишити будинок, де діти жили, із матір'ю, діти втратили можливість переживати почуття психологічного комфорту та благополуччя. За таких умов батько фактично став для дітей емоційно недоступним і тому виконання ним батьківських функцій є неможливим.

Психологом ОСОБА_9, що зареєстрована ФОП 30.06.2016 року повторно складено висновок за результатами консультативних зустрічей на звернення ОСОБА_3 Відповідно до вказаного висновку негативний характер переживань та почуттів (безпорадність і неможливість протистояти стресовим впливам), що виявляють і ОСОБА_4, і ОСОБА_5 внаслідок дій їх батька (ОСОБА_1.), що мали місце 14.06.2016 року, свідчить про несприятливий стан психіки ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Зміни в психоемоційному стані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що виникли після 14.06.2016 року знаходяться в причинному зв'язку з діями їх батька - ОСОБА_1.

Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації як представником органу опіки та піклування надано висновки № 7102/41/3/103 від 04.08.2015 року та № 4192/41/3/103 від 02.06.2016 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухилився від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням та матеріальним утриманням малолітніх дітей, не створює умов для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а сама поведінка батька перетворює дітей у свідків його аморальних вчинків, оскільки діти мимоволі вбирають в себе нездорову сімейну атмосферу, від чого страждають морально і фізично. Висновки надані Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення батьківських прав суд визнав недостатньо обґрунтованими та такими, що суперечать інтересам дітей.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав відповідача на двох неповнолітніх дітей, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до роз'яснено, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач просила позбавити відповідача батьківських прав з тих підстав, що останній не забрав неї з молодшою дитиною з пологового будинку та самоусунувся від виховання та утримання дітей.

Разом з тим, ОСОБА_5 не був залишений у пологовому будинку, а згідно зі свідоцтвом про народження 13.10.2012 року було складено актовий запис про його народження, де батьком записано відповідача. Враховуючи, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, внесення такого запису відбувалося за згодою обох сторін, у присутності відповідача, останній визнав себе батьком дитини та позивач проти цього не заперечувала. Відтак підстави для позбавлення батьківських прав за п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України відсутні.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та вчиняє насильство відносно позивачки у присутності дітей зроблений без урахування тих обставин, що між сторонами існує спір щодо спілкування відповідача з дітьми.

З відповіді Деснянського РУ ГУ в м. Києві МВС України від 08.05.2015 року та висновку СКМСД Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 24.07.2015 року вбачається, що позивач змінила місце проживання дітей та відмовляє відповідачу у спілкуванні та побаченні з дітьми.

Відповідно до висновку № 22 від 17.05.2016 року психологічного обстеження, складеного міським центром дитини сторонам рекомендовано скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов`язаних з вихованням та розвитком дітей. З даного висновку вбачається, що позивач категорично відмовилася привести дітей на спільну зустріч з батьком для вивчення особливостей дитячо-батьківських відносин. Відповідно до цього ж висновку страхи дітей відносно батька викликані конфліктом між матір`ю та батьком.

З висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та бажає виконувати свої батьківські обов`язки та ОСОБА_3 відмовлено у наданні позитивного висновку про позбавлення батьківських прав (а.с. 43).

Висновком цього ж органу від 02.06.2016 року встановлено недоцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. У даному висновку зазначено про те, що діти відчувають нав`язливий страх по відношенню до батька через матір (а.с. 134,135).

Обгрунтовуючи доцільність позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив з висновків спеціаліста-психолога Центру психологічної експертизи та психодіагностики МІГП ОСОБА_9., проте не врахував, що даний висновок зроблено без спілкування з відповідачем, без дослідження відносин батька та дітей у присутності психолога.

Так, з пояснень позивачки та доказів її звернення до правоохоронних органів з підстав нанесення їй відповідачем тілесних ушкоджень вбачається, що відповідач вчиняє неправомірні дії відносно позивачки. Проте, будь - яких доказів притягнення відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності не надано. Статтею 164 СК України не передбачено такої підстави для позбавлення батьківських прав як протиправні дії батьків відносно одне одного, а не відносно дітей.

Суд на зазначене уваги не звернув та не врахував, що конфліктні ситуації, що виникають між сторонами стосуються спірних моментів участі у вихованні дітей їх батьком та побаченні з ними.

Пославшись на наявність заборгованості по аліментах суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов про позбавлення батьківських прав подано через 22 дні після ухвалення рішення про стягнення аліментів, та що наявність заборгованості по аліментах не було підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник органу опіки і піклування пояснив, що відповідач неодноразово звертався до них з питання участі у вихованні дітей, оскільки позивач чинить йому перешкоди у побаченні та спілкуванні з дітьми. Обидва висновки про недоцільність позбавлення батьківських прав зроблені комісією після ретельного вивчення ситуації, яка склалася між батьками. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не відповідає інтересам дітей, а відношення дітей до батька сформоване матір`ю.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дітей є помилковими.

Оскільки за матеріалами справи не підтверджено обставин самоусунення відповідача від виховання та утримання дітей, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді