Справа № 645/1118/16
Провадження №2/645/1199/16
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2016 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі Білобровій А.В., Ятлової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на наступне. Вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1972р., у шлюбі в них народилися діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наприкінці листопада 2003р. відповідач забрав всі свої особисті речі та спільні сімейні заощадження на суму понад 15 000 доларів США та вклад у банку на суму 5 000 доларів США та став співмешкати з іншою жінкою, адресу свого нового проживання від сімї приховував. За позовом ОСОБА_1 шлюб з ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01.12.2004р. Під час шлюбу та після його розірвання сторони не проводили поділ майна, нажитого під час шлюбу. Після опублікування в газеті «Голос України» від 06.08.2015р. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення прозорості у сфері відносин власності з метою запобігання корупції», яким були внесені зміни та доповнення до ряду законів України, в тому числі до ч.2 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої стала офіційно доступною для усіх фізичних та юридичних осіб інформація про обєкти нерухомого майна громадян, позивачка дізналася, що відповідач ОСОБА_2 під час їх шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору дарування з гр. ОСОБА_3 12.11.2003р. набув права власності на двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1. Позивачка встановила місцепроживання ОСОБА_3, від якої в процесі розмови дізналася, що вказану квартиру та насправді не подарувала, а продала сторонній для неї людині - ОСОБА_2 за 10 000 доларів США. На підтвердження своїх слів ОСОБА_3 склала письмові пояснення. Таким чином, ОСОБА_2 фактично придбав за спільні з позивачкою кошти під час шлюбу квартиру АДРЕСА_1, про що ОСОБА_1 освічена не була, а тому звертається до суду з позовними вимогами в межах встановленого законом строку позовної давності. Позивачка вважає, що між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_3 було укладено договір дарування з метою приховання договору купівлі-продажу з ініціативи ОСОБА_2, який бажав приховати право позивачки (його дружини) на це майно, а тому вказаний договір дарування є удаваним правочином, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а тому за кожним з них повинно бути визнано право власності на 1/ 2 її частини.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_7 викладені вище вимоги підтримали.

Відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що після припинення сімейних відносин з позивачкою в листопаді 2003р. він на протязі декількох років співмешкав однією сімєю з ОСОБА_8. Вказана жінка була знайома із ОСОБА_3, яка радіючи, що ОСОБА_8 В та ОСОБА_2 створюють сімю забажала подарувати їм квартиру АДРЕСА_1. Приймаючи до уваги, що квартира потребувала проведення значного ремонту, який планувалося робити за кошти ОСОБА_2, вони вирішили, що договір дарування буде оформлений на нього. Після укладення договору дарування відповідач та ОСОБА_8 оселилися в квартирі, відповідач провів в ній ремонт, про своє нове місце проживання позивачку він не повідомляв, бо після розлучення між ними склалися скандальні відносини- Пендюріна Л.С. систематично зверталася до нього з погрозами та образами. Той факт, що укладений договір був безкоштовним ОСОБА_3 підтвердила під час нотаріального посвідчення договору дарування 12.11.2003р., цей факт підтверджує і приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, письмових доказів сплати за спірну квартиру грошових коштів суду не надано, позовних вимог щодо нікчемності укладеного договору сама ОСОБА_3 не предявляла.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, т.щ. через похилий вік (ІНФОРМАЦІЯ_3) та стан здоровя обмежена у русі та не залишає свого приміщення. Її представник за довіреністю ОСОБА_9 пояснив суду, що співмешкає з ОСОБА_3 з 2003р., проте познайомився вже після відчуження нею квартири АДРЕСА_1. При укладенні спірного договору він присутнім не був, ОСОБА_2 в суді бачить вперше. ОСОБА_3 розповіла йому, що вказану квартиру вона не подарувала, а продала якомусь прокурору за 10 000 доларів США, на вказану суму була складена розписка, саму розписку ОСОБА_9 не бачив.

3-тя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, що при нотаріальному посвідченні договору дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нею розяснювалося сторонам законодавство, яке існувало на той час, та права і обовязки кожної сторони за договором дарування. Більш детально по даним обставинам повідомити вона нічого не може, т.я. сплинув значний проміжок часу з моменту оформлення вищезазначеного договору дарування. Справу вона просила розглядати без неї, покладаючись на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судовим розглядом було встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.1972р. (а.с.7).

На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01.12.2004р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

18.01.2005р. відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області зроблено запис № 03 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8)

Відповідно до договору дарування, посвідченого 12.11.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно із витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на час розгляду справи квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 26.12.2003р. на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 12.11.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.51-52).

В судовому засіданні ніким не заперечувалося, що після прийняття в дар квартири АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 фактично став користуватися вказаним житловим приміщенням, ОСОБА_3 з квартири виїхала та оселилася за іншою адресою.

Положеннями ч.1, 2 ст.243 ЦК УРСР в редакції закону від 18.07.1963р., який був чинним на час укладення оспорюваного правочину, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до положень ч.2 ст.58 ЦК УРСР в редакції закону від 18.07.1963р., який був чинним на час укладення оспорюваного правочину, встановлена недійсність мнимої і удаваної угод, а саме якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно зі ст.ст. 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 при нотаріальному посвідченні договору дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нею було розяснено сторонам законодавство, яке існувало на той час, та права і обовязки кожної сторони за договором дарування.

У п.9 договору дарування від 12.11.2003р. дарувателем ОСОБА_3 та обдорованим ОСОБА_2 підтверджено, що обидва однаково розуміючи значення умови цієї угоди та її правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при її укладанні, а також те, що вона не носить характеру мнимої та удаваної.

Доводи позивачки ОСОБА_1 про фактичну сплату ОСОБА_2 при отриманні у власність квартири АДРЕСА_1 її власнику ОСОБА_3 10 000 доларів США, які були спільними сумісними коштами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, належними доказами не підтверджені.

Чоловік відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в процесі розгляду справи пояснив суду, що співмешкає з ОСОБА_3 з 2003р., проте познайомився із нею вже після відчуження нею квартири АДРЕСА_1, у цій квартирі жодного разу не бував. При укладенні спірного договору він присутнім не був, ОСОБА_2 в суді бачить вперше. Про існування розписки, що підтверджує факт отримання ОСОБА_3 10 000 доларів США за фактичний продаж квартири, знає зі слів ОСОБА_3, саму розписку ОСОБА_9 не бачив.

Судовим розглядом встановлено, що як ОСОБА_9, так і ОСОБА_3 є людьми похилого віку. Зокрема ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3, має поганий стан здоровя, не залишає свого приміщення.

За таких обставин суд критично ставиться до наданих з боки позивачки ОСОБА_1 письмових пояснень, складених від імені ОСОБА_3 24.12.2015р., які належним чином не посвідчені, в яких наявні посилання на отримання ОСОБА_3 10 000 доларів США в кабінеті у нотаріуса від ОСОБА_2 за продаж йому квартири АДРЕСА_1 (а.с.21).

Поряд з зазначеними вище обставинами суд враховує, що з моменту укладення оспорюваного правочину сплинув значний проміжок часу, намагань оспорити укладений 12.11.2003р. договір дарування даруватель ОСОБА_3 не вчиняла.

Факт зняття ОСОБА_2 без згоди дружини ОСОБА_1 їх спільних сумісних грошових заощаджень в Акціонерному комерційному банку «Надра» та сплати саме цих коштів в якості плати за отримання у власність спірної квартири жодним чином не доведений.

Відповідно до положень ч.1 ст.24 КпШС України в редакції закону 20.06.1969р., що діяв на час виникнення спірної квартири, передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12.11.2003 року, удаваним правочином, та визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та відповідно 1/ 2 частки від неї за кожним з подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.58, ч.1, 2 ст.243 ЦК УРСР в редакції закону від 18.07.1963р., ч.1 ст.24 КпШС України в редакції закону 20.06.1969р., ст.ст. 10-11, 58-60, 209, 212-218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12.11.2003 року, удаваним правочином, визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області на рішення суду подається через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя