АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5254/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1939/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірний банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2, третя особа Приватне підприємство «Паритет», про стягнення заборгованості за договором поруки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Дочірний банк Сбербанк Росії» звернувся до місцевого суду з позовом до поручителя ОСОБА_2, в якому просив стягнути залишок заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО від 11.02.2013 року станом на 31 березня 2014 року в розмірі 655976,46 грн. грн. та сплачений судовий збір розмірі 3654 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірний банк Сбербанк Росії» та ПП «Паритет»було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО (із змінами, внесеними Договором №1 від 30.04.3013), за умовами якого для поповнення обігових коштів боржнику надано кредитні кошти в сумі 700000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 10 листопада 2014 року.

Станом на день звернення до суду, з моменту одержання кредиту за договором №02-Н/13/37/ЮО боржником ПП «Паритет» частково виконано кредитні зобовязання в сумі усього 247452,27 грн.

Згідно з абзацом «в» пункту 2.1 Договору №02-Н/13/37/ЮО для забезпечення виконання зобовязань, що з нього виплавають, 11 лютого 2013 між ПАТ «Дочірний банк Сбербанк Росії» та ОСОБА_2укладено договір поруки (зі змінами, внесеними договором №1 від 30.04.2013), за умовами якого (викладеними у пунктах 2.1, 4.1 і 5.4) поручитель зобовязаний у повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобовязань, що виникають з кредитного договору №02-Н/13/37/ЮО, відповідальність позичальника і поручителя є солідарною.

Поручитель зобовязаний протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення йому позивачем письмового повідомлення-вимоги погасити заборгованість позичальника (пункт 4.3 договору поруки). 13 лютого 2014 року Банк направив ОСОБА_2 повідомлення про неналежне виконання позичальником договірних зобовязань з вимогою про дострокове повернення заборгованості в повному обсязі в розмірі 624593,85 грн. протягом 10 календарних днів з дати направлення повідомлення. Вимогу про дострокове погашення заборгованості в повному обсязі ОСОБА_2 отримала 21.02.2014 року.

18 листопада 2015 року Банк звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути залишок боргу в сумі 927745,54 грн. та сплачений судовий збір в загальному розмірі 7730,54 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 рокупозовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором поруки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» залишок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО від 11.02.2013 року у розмірі 927745,54 грн., що складається з залишку заборгованості з повернення кредитних коштів в сумі 570000,00 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 14.10.2013 року по 30.03.2014 року в сумі 211548,74 грн, пені за прострочення повернення кредитних коштів за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року в сумі 121093,85 грн., пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 14.11.2013 року по 31.03.2014 року в сумі 25102,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» сплачений судовий збір за подання первинного позову в сумі 3654,00 грн. та за подання заяви про уточнення (збільшення розміру позовних вимог) в сумі 4076,54 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, внаслідок невірної оцінки наданих доказів та без повного зясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, зясувавши межі апеляційного оскарження, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Банку до поручителя предявлені обґрунтовано та доведені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню відповідно до обсягу збільшених позовних вимог.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з висновками місцевого суду, оскільки вони зроблені внаслідок невірної оцінки фактичних обставин по справі, допустивши порушення норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ПП «Паритет» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО зі змінами внесеними договором про внесення змін №1 до договору про відкриття кредитної лінії №02-Н/13/37/ЮО від 30 квітня 2013 р., за умовами якого, Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України, надає позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти в межах ліміту кредитної лінії, а позичальник зобовязується використовувати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути наданий йому кредит у розмірах та терміни, зазначені в ст. 8 цього договору і виконувати інші умови цього договору (п.1.1. Договору) ( а.с.5-14, 15 т.1).

З метою забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором 11 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, до якого було внесено зміни договором № 1 від 30 квітня 2014 року (а.с.16-17, 18 т.1).

Згідно з п. 4.1 Договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобовязаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобовязання за основним договором не будуть виконані повністю.

Передбачена ст. 2 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобовязань. Причини невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань за цим договором. У такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником своїх зобовязань, позначених у ст. 2 цього договору та їх обсяг (4.2 Договору поруки).

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти в сумі 700 тис. грн., що підтверджується меморіальними ордерами №8793742 від 13 лютого 2013 року на суму 500 тис. грн. та №28176668 від 30 квітня 2013 року на суму 200 тис. грн. (а.с.19-зворот т.1).

Зобовязання за кредитним договором позичальником були виконанні частково, зокрема, повернуто кредитні кошти в сумі 130 тис. грн. та частково сплачено проценти за користування цими коштами на суму 117 452,27 грн.

Станом на 31.03.2014 року заборгованість Боржника становила в загальній сумі 655976,46 грн., а станом на 03.11.2015 року (збільшені позовні вимоги) 927745,54 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Дані види забезпечення виконання зобовязання визначені нормами статті 546 ЦК України.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст.553,554 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 Договору поруки вбачається, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю.

Таким чином, строк дії поруки в п. 4.1. Договору поруки визначено до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Пунктом 6.4. договору поруки визначено, що цей договір припиняється у випадку належного виконання Позичальником або Боржником усіх зобовязань, а також з інших підстав передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.1., 6.4.) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

Відповідно до п.п. д) п. 8.3. Кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку вимагати дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором в разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобовязань передбачених цим договором.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22 липня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Дочірний банк Сбербанку Росії» стягнуто на користь Банку з ПП «Паритет» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО від 11 лютого 2013 року у сумі 655976,46 грн. (а.с.129-135, 227-229т.1).

Під час розгляду даної справи, господарським судом встановлено, що Банк 21.01.2014 року звернувся до Боржника з повідомленням-вимогою про дострокове повернення не пізніше 10-денного строку повної суми заборгованості за договором.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22 липня 2014 року до даного часу не виконано.

Згідно пунктів 4.2., 4.3. Договору поруки вбачається, що відповідальність Поручителя настає у випадку, якщо Боржник допустив прострочення виконання зобовязань. Причини невиконання Боржником своїх зобовязань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобовязань за цим договором. В такому випадку Кредитор звертається з письмовим повідомленням до Поручителя про невиконання Боржником зобовязань та їх обсяг. Поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому Кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобовязаний погасити заборгованість.

Дострокова вимога про повернення повної суми заборгованості станом на 12.02.2014 року за договором про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО від 11 лютого 2013 року Банком була направлена поручителю ОСОБА_2 13 лютого 2014 року (а.с.51т.1), яку остання отримала 21 лютого 2014 року (а.с.52 т.1).

З даним позовом до суду Банк звернувся 03.06.2014 року (конверт а.с.63 т.1), тобто в межах шестимісячного строку з дня направлення поручителю дострокової вимоги про погашення заборгованості.

За обставин викладених вище, колегія суддів вважає, що позивачем не було порушено шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя, в звязку з чим, доводи апеляційної скарги про недотримання Банком процедури направлення вимоги у строки визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що заборгованість з Боржника була стягнута рішенням господарського суду від 22.07.2014р., а тому не підлягає стягненню з поручителя, оскільки рішення господарського суду до даного часу залишається невиконаним.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення заборгованості з поручителя, оскільки в господарському суді перебуває справа про визнання боржника ПП «Паритет» банкрутом, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою господарського суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року ПП «Паритет» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_3, господарську діяльність банкрута завершено (а.с.160-163т.2).

Ухвалами Господарського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року (а.с.174-183 т.2) та від 29 січня 2016 року (а.с.184-191 т.2) визнано грошові вимоги Банку в сумі 94668,27грн. та затверджено реєстр вимог кредиторів із визначенням черговості вимог ПАТ «Дочірний банк Сербанк Росії» в першу чергу.

Не заперечуючи викладених вище обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що до даного часу відсутні відомості про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ПП «Паритет» на підставі рішення господарського суду від 17.02.2015 року, а відтак не можна вважати, що діяльність юридичної особи припинена у встановленому законом порядку.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя є обґрунтованими.

Однак, суд першої інстанції, не надав належної оцінки фактичним обставинам по справі та не врахував, що постановою Господарського суду Полтавської області від 17.02.2015 року припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута (п.5 резолютивної частини) (а.с.162 оборот т.2).

Доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки після ухвалення рішення Господарським судом Полтавської області від 22.07.2014 року, яким стягнута з боржника заборгованість станом на 31.03.2014 року, Банк мав право нарахування відсотків за користування кредитом та пені, оскільки рішення суду залишається невиконаним. Однак це право існувало у Банку починаючи з 01.04.2014 року та по 16 лютого 2015 року, тобто до ухвалення господарським судом постанови від 17.02.2015 року.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що збільшені позовні вимоги, предявлені суду 18.11.2015 року (а.с.36т.2) підлягають частковому задоволенню.

Предявляючи первісний позов в червні 2014 року, Банк просив стягнути заборгованість станом на 31.03.2014 року в розмірі 655976,46 грн., яка складається з:

- заборгованості з повернення кредитних коштів 570000 грн.;

- заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами 67994,90 грн.;

-пені за прострочення повернення кредитних коштів 16531,66 грн.;

-пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами 1449,90 грн.

На запит апеляційного суду, Банком надано розрахунок (а.с.34т.3) нарахованої заборгованості за період з 01.04.2014 року по 16.02.2015 року в розмірі 266930,16 грн., яка складається з:

-відсотків за користування кредитною лінією 138677,18 грн.;

-пені за прострочення повернення кредитних коштів 104562,43 грн.;

-пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами 23690,55 грн.

Таким чином стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором станом на 16.02.2015 року в розмірі 922906,62 грн. (655976,46+266930,16=922906,62), яка складається з:

- заборгованості з повернення кредитних коштів 570000 грн.;

- заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами 206672,08 грн. (67994,90+138677,18=206672,08);

-пені за прострочення повернення кредитних коштів 121094,09 грн. (16531,66+104562,43=121094,09);

-пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами 25140,45 грн. (1449,90+23690,55=25140,45)

За обставин, викладених вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 5 ст. 88 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позову та збільшення позовних вимог позивачем судовий збір було сплачено на загальну суму 7730,54 грн. (а.с.3 т.1, 37 т.2) Відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги сплачено в сумі 8503,60 грн. (а.с.225 т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору при подачі позову в сумі 3654 грн. (а.с.3т.1) та заяви про збільшення позовних вимог в сумі 4076,54 грн. (а.с.37т.2) підлягає пропорційний розмір витрат відповідно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути на його корить заборгованість в сумі 927745,54 грн. Колегія суддів прийшла до висновку, що стягненню підлягає заборгованість в сумі 922906,62 грн., що становить 99,5% (922906,62х100:927745,54=99,5).

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 7691,89 грн. (7730,54х99,5%=7691,89).

При цьому, відмовлено в задоволенні позовних вимог на 0,5%. Тому на користь відповідача з позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено в сумі 42,52 грн. (8503,6х0,5%=42,52). Зважаючи на поєднання позивачем статусу як стягувача, так і боржника, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача понесених судових витрат в сумі 7649,37 грн. (7691,89-42,52=7649,37).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дочірний банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поруки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірний банк Сбербанк Росії»заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 02-Н/13/37/ЮО від 11 лютого 2013 року в розмірі 922906 грн. 62 коп. (девятсот двадцять дві тисячі девятсот шість гривень 62 копійки) станом на 16 лютого 2015 року, яка складається з: - заборгованості з повернення кредитних коштів 570000 грн.; - заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами 206672,08 грн.; - пені за прострочення повернення кредитних коштів 121094,09 грн.; - пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами 25140,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірний банк Сбербанк Росії» 7649,37 грн. (сім тисяч шістсот сорок девять гривень 37 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1