Справа № 2-з-313/16
У Х В А Л А

27 грудня 2016 року суддя Солом?янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І., розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на ? частку квартири,-

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру 109, загальною площею 60,4 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО НОМЕР_1).

Відповідно до ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про право власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями Апеляційного суду м. Києва, викладеними в Узагальненні про практику застосування судами законодавства про стягнення судових витрат при розгляді цивільних справ, документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж, або платіжне доручення, підписане уповноваженою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Окрім того, відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року суд перед відкриттям провадження у справі, згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви, містили відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі, копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з ч.8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Заява не відповідає зазначеним вище вимогам ст. 151 ЦПК України, так як в ній відсутні відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема, не вказано яким саме чином невжиття таких заходів унеможливить чи утруднить виконання рішення суду з урахуванням природи спірних правовідносин між сторонами, співмірність заявлених вимог.

Також до всупереч вимогам ч.4 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Так, заявники не сплатили судовий збір, оскільки вважають себе звільненими від його сплати, посилаючись на п. 4 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п. 4 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Разом з тим, до заяви про забезпечення позову не додано доказів, які підтверджували б факт наявності у заявників пільг при сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, заяву про забезпечення позову необхідно повернути заявнику.

Керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на ? частку квартири - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн