Провадження № 22ц/784/2680/16 Суддя першої інстанції Баранкевич В.О.
Справа№482/2192/15-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

7 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив в подальшому, до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 26 вересня 2009 року по 6 листопада 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з ним та його матірю в м. Нова Одеса, проте в подальшому відповідачка забрала дитину за своїм місцем проживання у м. Миколаїв.

Відповідачка власного житла не має, мешкає у родичів. Позивач вважає, що такі умови є неприйнятними для проживання дитини.

Протягом девяти місяців ОСОБА_4 не виконувала своїх материнських обовязків, зявлялась тільки декілька разів для побачення з донькою на декілька годин.

Він проживає разом із своєю матірю у приватному комфортабельному будинку, де дитині створено усі необхідні умови, вона має власну кімнату, окрім батька про неї додатково піклується її бабуся.

Переміщення дитини на нове місце проживання може створити небажану стресову ситуацію, яка негативно вплине на психічний стан малолітньої доньки.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 разом з батьком.

7 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з самостійним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на аналогічні обставини.

Крім того, зазначала, що через неадекватну поведінку ОСОБА_2, його постійне зловживання спиртними напоями та спричинення сварок вона була вимушена забрати дитину та виїхати з помешкання ОСОБА_2 Дитина ходила до дитячого садка, іноді знаходилась у батька за домовленістю сторін.

Вона спроможна забезпечити свою дитину всім необхідним, та з урахуванням віку дитини, ОСОБА_4 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матірю та допустити негайне виконання рішення.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням того ж суду від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_4

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема: суд в достатній мірі не врахував, що зміна місця проживання негативно вплине на дитину, він має кращі умови для проживання дитини, суд вибірково використовував висновок експерта і свідків у справі, а також не врахував, що висновок органу опіки та піклування ґрунтується на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні.

Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько немає права перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом (ст. 161 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Шлюб між сторонами було розірвано 6 листопада 2015 року (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Між батьками виник спір щодо місця проживання дитини.

Сторони разом з дитиною проживали в м. Нова Одеса, в будинку батьків ОСОБА_2 ОСОБА_6 же дитина відвідувала дитячий садок. Приблизно девять місяців з моменту звернення до суду сторони мали напружені стосунки. ОСОБА_4 поїхала проживати та працювати у м. Миколаїв, де 22 жовтня 2015 року уклала договір про найм квартири АДРЕСА_1, в якій створила умови для проживання та розвитку дитини (а.с.25). Дитина залишилася проживати з батьком.

ОСОБА_2 працює в ТОВ «ТПК Єврохауз» та обіймає посаду менеджера з продаж (а.с. 13).

ОСОБА_4 працює в публічному акціонерному товариства ОСОБА_7 «ПриватБанк» на посаді клієнт-менеджера (а.с.27).

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 218 від 17 липня 2016 року ситуація тривалої внутрішньо сімейної конфліктної взаємодії негативно вплинула на емоції і психічний стан, на відчуття благополуччя дитини ОСОБА_2 Розмежувати кількісні і якісні характеристики впливу на дитину з боку кожного з батьків практично не можливо.

Оцінка сімейної ситуації дитиною не має залежність від впливу з боку батьків та інших дорослих (а.с.116-141).

За висновком органу опіки та піклування малолітня ОСОБА_5 не повинна бути розлучена з матірю, а має проживати з нею (а.с. 97-99).

Обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обовязків, мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

Ураховуючи наведене, із урахуванням пятирічного віку дитини, психофізіологічних особливостей малолітньої дитини, її прихильності у цьому віці до матері, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність виняткових обставини для розлучення дитини з матірю, а також вірно визначив, що встановлення місця проживання дитини з матірю на даному етапі розвитку дитини буде максимально відповідати її інтересам.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоді ОСОБА_2 з висновками суду по їх оцінці, проте не спростовують цих висновків, а тому не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6