Справа № 365/102/16-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/6362/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 22.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади Згурівської селищної ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державний навчальний заклад «Згурівський професійний ліцей», про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом, мотивуючи його тим, що з жовтня 2004 року він користується нежитловою будівлею площею 175 кв.м по вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області.

Зазначає, що це приміщення є безхозним і його право користування цією будівлею ніким не оспорюється. У вказаному приміщенні він організував пункт прийому склотари, крім того здійснює благоустрій навколо неї. Враховуючи вищевикладене просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказану нежитлове приміщення.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження законності нерухомого майна, крім того не надав доказів щодо конкретної адреси розташування, технічних характеристик обєкта, висновків про можливість його використання за цільовим призначенням та взагалі існування такого обєкта користування як нежитлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ДНЗ «Згурівський професійний ліцей» є правонаступником ПТУ № 24, яке в свою чергу є правонаступником СПТУ-4(а.с.37).

Колишні майстерні СПТУ-4 у 1999 році зняті з балансу училища, що встановлено з письмової інформації ДНЗ «Згурівський професійний ліцей» № 83 від 30.03.2016 року (а.с.37).

Нежитлові приміщення по вул. Українська, 12, в смт. Згурівка Київської області на балансі ДНЗ «Згурівський професійний ліцей» не перебувають (а.с.29).

Право власності на обєкт нерухомого майна, що розташований по вул. Українська, 12, в смт. Згурівка Київської області не реєструвалось (а.с.25).

Позивачем ОСОБА_2 в нежитловому приміщенні колишньої майстерні СПТУ-4 (ПТУ-24) було облаштовано пункт прийому склотари (фотоматеріали а.с.7-8, договір перевезення вантажу а.с.42-43).

Позивач залучався Згурівською селищною радою до упорядкування та утримання території лісопаркової зони від колишньої майстерні СПТУ-4 в сторону каштанової алеї довжиною 20 метрів, як особа яка використовує для здійснення підприємницької діяльності (прийом склотари) приміщення колишньої майстерні СПТУ-4, що встановлено з копій оголошень в Згурівській районній газеті «Панорама» за 2012, 2014, 2015 рік (а.с.9-11).

Позивач ОСОБА_2 звертався до Згурівського відділення поліції по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, а саме проведення селищною радою демонтажу нежитлової будівлі, частиною якої користується позивач (а.с.12).

Приміщення, в якому знаходились колишні майстерні СТПУ-4 (ПТУ-24) були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з тим, адреса вул. Українська, 12, смт. Згурівка, Київської області, не присвоювалась жодному з обєктів нерухомості, розташованих на території смт. Згурівка, що встановлено з письмового повідомлення виконавчого комітету Згурівської селищної ради № 02-41-306/415 від 22.07.2016 року (а.с.81).

З викопійовки з стереофотозйомки 1987 року смт. Згурівка встановлено місце розташування спірної нежитлової будівлі (а.с.100).

З плану будинку наданого позивачем вбачається, що основна площа будівлі становить 148,50 кв.м, площа забудови 175 кв.м (а.с.6).

З висновку експерта № 72 від 29 вересня 2016 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи встановлено, що у звязку із неможливістю точної ідентифікації обєкта нерухомості (поштової адреси) нежитлової будівлі, яка є предметом позову, відсутністю даних щодо функціонального призначення будівлі, неможливістю визначення функціонального призначення будівлі, відсутністю інженерних комунікацій, визначити технічний стан спірної будівлі та її придатність до експлуатації не вбачається за можливе (а.с.85-93).

В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» , враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було беззаперечно доведено добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння) на обєкт, який виявилося неможливим ідентифікувати, через що ОСОБА_2 не може вважатися добросовісним володільцем спірної нежитлової будівлі у розумінні ст. ст. 335, 344 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що він володіє спірним приміщенням на законних підставах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують правильних висновків суду у цій частині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: