Справа № 2-4470/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Солом′янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту кримінально-виконавчої служби, Державної пенітенціарної служби України, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві , Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інституту кримінально-виконавчої служби, Державної пенітенціарної служби України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року його було поновлено на роботі та видано виконавчий лист, однак рішення суду про поновлення на роботі не виконано.

У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 34 089, 30 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги (а.с.а.с. 56-57, 114-115, 161-162), просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки виконання рішення суду у розмірі 41 285, 93 грн., пізніше - 61739, 51 грн., потім - 74 238, 92 грн.

Ухвалою суду від 07 липня 2016 року у якості третіх осіб у справі залучено Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві , Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили про його задоволення, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник відповідача Інституту кримінально-виконавчої служби позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Інститут кримінально-виконавчої служби не є юридичною особою та не має повноважень на поновлення на роботі позивача, якого було звільнено з роботи наказом Державної пенітенціарної служби України.

Представник відповідача Державної пенітенціарної служби України позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за ї відсутності.

Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, зокрема, ОСОБА_1 поновлено на посаді Завідувача Кафедри спеціальної підготовки Інституту кримінально-виконавчої служби з 01 травня 2015 року (а.с. а.с. 8-10).

Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишено без зміни (а.с.а.с. 12-15).

29 січня 2016 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді Завідувача Кафедри спеціальної підготовки Інституту кримінально-виконавчої служби з 01 травня 2015 року (а.с. 11).

Боржником у виконавчому листі було зазначено Інститут кримінально-виконавчої служби.

Цього ж дня ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.16).

11 лютого 2016 року ОСОБА_1 надіслав відповідачам листа про те, що 01 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який Інституту кримінально-виконавчої служби вручений не був (а.с.а.с.18, 19, 20).

Разом з тим, як видно з даних постанови про відкриття виконавчого провадження, 01 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з Інституту кримінально-виконавчої служби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.17).

З даних повідомлення Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 17 лютого 2016 року вбачається, що 01 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 29).

11 березня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві закрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі у зв'язку з тим, що до відділу надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа для подальшого виконання до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві у зв'язку з тим, що боржник фактично знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 4 (а.с. 30).

16 березня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 31).

Листом від 25 березня 2016 року Інститут кримінально-виконавчої служби повідомив Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про те, що поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри спеціальної підготовки Інституту кримінально-виконавчої не належить до компетенції Інституту (а.с.65).

29 березня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві закрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі у зв'язку з тим, що до відділу надійшло повідомлення боржника про те, що посада начальника (завідуючого) кафедрою Інституту кримінально-виконавчої служби віднесена до посад, на які призначаються та звільняються особи наказом ДПтСУ (а.с. 32).

Зазначену обставину також було встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року.

31 березня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 33).

Листом від 11 квітня 2016 року Інститут кримінально-виконавчої служби повідомив Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про те, що поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри спеціальної підготовки Інституту кримінально-виконавчої служби не належить до компетенції Інституту (а.с.35).

23 травня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві закрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 (а.с. а.с. 40-41).

Згідно зі ст. 236 КЗпП України, на яку посилається позивач, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У судовому засіданні з'ясовано, що ОСОБА_1 звертався з заявою про примусове виконання рішення про поновлення його на роботі до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, подавши на виконання виконавчий лист, в якому боржником було зазначено Інститут кримінально-виконавчої служби, який не має компетенції на видання відповідного наказу.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він звертався за виконанням рішення про поновлення на роботі до боржника Державної пенітенціарної служби України.

Крім того, позивачем не зазначено підстав позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів середнього заробітку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 236, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У позові - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн