Справа № 638/6393/15-ц
Провадження № 2/638/266/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарi ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати ОСОБА_3 (зареєстровану під прізвищем ОСОБА_4) такою, що втратила право користування квартирою №22 в житловому будинку №73-Б по пр. Перемоги в м. Харкові; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн.

В обгрунтування вказаної вимоги позивач зазначила, що вона є власником квартири №22 в житловому будинку №73-Б по пр. Перемоги в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2000 р. В зазначеній квартирі, крім неї, зареєстрована дочка позивача ОСОБА_3 за прізвищем ОСОБА_4.

Позивач вказує, що відповідач вже тривалий час проживає в Канаді і в подальшому не планує проживати в Україні. Наявність реєстрації місця проживання відповідача в квартирі завдає позивачу незручностей, оскільки вона змушена оплачувати комунальні послуги за відповідача, в той час, коли остання не проживає в квартирі за місцем реєстрації і не користується нею вже більше одного року.

ОСОБА_2 зазначає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти з реєстрації місця проживання відповідача можливо лише за умови втрати нею права користування цим житлом.

Позивач вважає, що оскільки відповідач в квартирі позивача не проживає понад 1 рік, не сплачує за комунальні послуги і за користування жилим приміщенням, не несе будь-яких інших витрат по утриманню квартири і не бере участі в спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування квартирою позивача.

Позивач ОСОБА_2, а також її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі; з вимогами позовної заяви погодився. Крім того, під час судового розгляду справи ОСОБА_3 до суду булла подана заява, якою вона висловила згоду з позовною заявою ОСОБА_2 і просила задовольнити її в повному обсязі; підтвердила, що в квартирі позивача вона не проживає з 05.08.2011 р.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за №3726, укладеного між ОСОБА_5 («Продавець») і ОСОБА_6 («Покупець»), ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру №22, що знаходиться в м. Харкові, пр. Перемоги, 73-Б.

З копії технічного паспорту на квартиру, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що квартира №22, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 73-Б, знаходиться у власності ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АП №123893, виданного 15.07.1996 р., 23.06.1996 р. народилась ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис за №475. Батьком дитини записаний ОСОБА_7, матір'ю ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЛП №310184, виданого повторно 06.02.2002 р., 23.06.1996 р. народилась ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис за №475. Батьком дитини записаний ОСОБА_7, матір'ю ОСОБА_2.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку №1934 від 23.10.2015 р., виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №6, ОСОБА_2 проживає і постійно прописана в АДРЕСА_1. Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2 Також в зазначеній квартирі з 12.07.2000 р. зареєстрована ОСОБА_4 дочка власника.

Відповідно до посвідки на постійне проживання, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.08.2011 р. постійно проживає в Канаді.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 не проживає в квартирi за адресою: м. Харкiв, АДРЕСА_2 понад встановлений законом шестимiсячний строк.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ч. 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а частина 3 тієї ж статті вказує, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору на суму 243,60 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Визнати ОСОБА_3 (зареєстровану за прізвищем ОСОБА_4) такою, що втратила право квартирою №22 в житловому будинку №73-Б по пр. Перемоги в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Головуючий: