УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Продмашстрой» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за касаційною скаргою представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Продмашстрой» (далі - ТОВ «Продмашстрой») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору позики від 13 липня 2011 року воно передало ОСОБА_4 в борг 30 тис. грн для відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілій у результаті вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а позичальник зобов'язався повернути суму позики протягом трьох років, але в будь-якому випадку до моменту його звільнення з підприємства.

Протягом 2011-2013 років відповідачем було повернуто 18 тис. грн.

30 вересня 2013 року ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що його було повідомлено листом від 2 жовтня 2013 року з проханням з'явитися до офісу за трудовою книжкою, розрахунком по заробітній платі та з метою вирішення питання стосовно повного погашення боргу за договором позики.

Однак відповідач не повернув всієї суми позики.

Враховуючи викладені обставини та те, що відсутні будь-які документи, які підтверджують часткове повернення позики, ТОВ «Продмашстрой», з урахуванням уточнень, просило стягнути з ОСОБА_4 на його користь 30 тис. грн боргу за договором позики.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 24 лютого 2016 року, позов ТОВ «Продмашстрой» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Продмашстрой» борг за договором позики у сумі 30 тис. грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 11, 509, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 626, 627, 629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із доведеності факту неповернення ОСОБА_4 підприємству суми боргу за договором позики від 13 липня 2014 року.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не підписував договору позики не заслуговують на увагу, оскільки він не довів, що підпис у договорі належить не йому. Судова почеркознавча експертиза, яка була призначена судом першої інстанції, не дала з цього приводу категоричних висновків.

Апеляційний суд при перегляді рішення місцевого суду врахував висновки ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ.І. Журавель Б.І. Гулько

В.А. Черненко