АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 689/798/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1724/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.

секретар: Дубова М.В.

з участю: позивача та його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору недійсним та застосування реституції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання недійсним договору №001294 фінансового лізингу від 26.02.2016 р., укладеного між сторонами, та стягнення з відповідача 25000 грн., сплачених як адміністративний платіж за договором і 10000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2016 р. він уклав із відповідачем договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб Dongfend DF 354 дизельний, МЕХ, 4х4. На виконання цього договору він сплатив відповідачу 25000 грн. як адміністративний платіж за договором. Однак, автомобіль до цього часу він не отримав. Посилається на те, що у договорі звужені обовязки відповідача, договір містить несправедливі умови, оскільки звільняє лізингодавця від відповідальності за невиконання зобовязання щодо якості, комплектності, справності, заміни, введення в експлуатацію предмета лізингу, гарантійних зобовязань по його обслуговуванню; надає можливість не у повній сумі повертати кошти лізингоодержувачу у разі його відмови укласти чи виконати договір. Зазначає, що договір не був нотаріально посвідченим всупереч ст. 799 ЦК України, відповідач не має ліцензії на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг, хоча адміністрував фінансові активи для придбання товарів у групах. Це тягне за собою недійсність договору та необхідність застосування наслідків його недійсності. Окрім того, вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він тривалий час збирав кошти на

придбання автомобіля та вражений діями відповідача, оскільки автомобіль не отримав та втратив можливість зареєструватись як фізична особа - підприємець.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 липня 2016

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження 22ц/792/1724/16

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія № 19

року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір №001294 фінансового лізингу, укладений 26.02.2016 р. між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто».

СтягнуТО з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 25000 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» подало апеляційну скаргу, в якій вказане рішення вважає незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права, та не з дослідженням всіх обставин справи. Вказує, що судом не було перевірено відповідність істотних умов договору вимогам закону. Вважає, що в даному випадку права споживача не порушені, оскільки момент виконання відповідачем своїх зобовязань щодо придбання предмету лізингу ще не розпочався. Між сторонами був укладений договір фінансового лізингу, а не договір про надання інших фінансових послуг, тому відповідач не зобовязаний отримувати окремий дозвіл на ліцензування, тому посилання суду як на підставу для визнання договору недійсним через відсутність у відповідача ліцензії та статусу фінансової установи, є неправомірним.

Апелянт звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було досліджено, що до моменту передання лізингоодержувачу транспортного засобу у користування договір фактично ще не носить ознаки договору найму, тому на даний момент відносини сторін за договором нотаріального посвідчення не вимагають.

Вимогу позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди вважає неправильною, оскільки позивач не надав доказів про порушення його законних прав через що йому заподіяно моральної шкоди.

З урахуванням доводів скарги, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у позові ОСОБА_1

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 26.02.2016 р. між позивачем (лізингоодержувач) та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» (лізингодавець) був укладений договір №001294 фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобовязався придбати предмет лізингу (транспортний засіб Dongfend DF 354 дизельний, із механічною КПП, привід 4х4) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (п. п. 1.1., 1.3.). Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, визначених в п. п. 9.4., 9.6. (п. п. 1.7., 4.1.). Строк лізингу починається з моменту передачі предмету лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу і закінчується через 60 місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору (п. 2.2.).

Додатком №1 до договору встановлено графік сплати авансового платежу 50% від вартості предмета лізингу, що становить 4545,45 дол. США і підлягає сплаті впродовж 12 місяців по 378,79 дол. США.

26.02.2016 р. позивач сплатив лише адміністративний платіж у розмірі 25000 грн.

Матеріалами справи, зокрема, листом відповідача підтверджується, що 09.03.2016 р. позивач звернувся до відповідача про розірвання договору, таке його право передбачене п.3.4.3. даного договору і сторонами погоджено, що такий договір розірвано 09.03.2016 р.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач, хоча і ставить вимогу про визнання правочину недійсним, проте, сам порушував його умови, наслідки якого прописані у договорі, чим перешкоджав отриманню предмета лізингу. Позивач підписуючи спірний договір погоджувався на умови, які були в ньому передбачені, сторони зясували на яких умовах він укладається, та з власної ініціативи взяли на себе певні зобовязання за даним договором, та почали їх виконувати.

Проте, як розяснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Згідно із ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із правилами частин 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. ч. 1 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відносини, які виникли у даному спорі між сторонами договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 зазначив, що виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Ч.1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позову у частині визнання оскаржуваного договору недійсним та повернення позивачеві сплачених на виконання договору коштів.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди на його користь, якої він зазнав в результаті укладення даного договору не заслуговує на увагу, не знайшла свого підтвердження та суперечить ч.2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Посилання апелянта на те, що судом не було перевірено відповідність істотних умов договору вимогам закону не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються як самим змістом рішення, в якому детально проаналізовано пункти договору, та суперечить вимогам статті 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що момент виконання відповідачем своїх зобовязань щодо придбання предмету лізингу ще не розпочався є необґрунтованими та суперечать п.2.1. спірного договору, в якому сторони дійшли згоди, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (а.с.10), тобто, саме з 26.02.2016 року сторони взяли на себе певні зобовязання згідно укладеного договору.

Спростування апелянтом висновку суду щодо того, що у відповідача мала б бути ліцензія на здійснення такої діяльності, суперечить вимогам статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки законодавством передбачено, що залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

В матеріалах справи відсутні відомості, щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг із залученням фінансових активів від фізичних осіб. Позивач у позовній заяві вказував, як на підставу для задоволення його вимог, щодо відсутності ліцензії у даного Товариства, проте всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, відповідач не надав доказів протилежного. Долучені до апеляційної скарги довідки про взяття на облік юридичної особи ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу та відповідь національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на лист-звернення не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч.3 ст. 303 ЦПК України).

Посилання апелянта на те, що спірний договір фактично не носить ознак договору найму, а тому відносини сторін за договором нотаріального посвідчення не потребують, спростовуються наступними вимогами Закону.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд України зазначеній вище постанові визначив, що виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, оскаржуваний договір нотаріально посвідчений не був.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки договір між сторонами фактично розірваний, проте він продовжує свою дію в частині виконаних зобовязань, тому слід часткового задоволити позовні вимоги, визнавши договір недійсним, повернувши фінансове становище сторін у попередній стан, стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним 25 000 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» задоволити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору недійсним та застосування реституції задовільнити частково.

Визнати недійсним договір №001294 фінансового лізингу, укладений 26.02.2016 р. між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто».

Стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 25000 грн.

Стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» в дохід держави 551 грн.20 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич