АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання договору, визначення способу участі батька у вихованні дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на утримання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 06 грудня 2007 року до 15 грудня 2014 року, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання укладеного між ними та нотаріально посвідченого договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та визначення іншого способу його участі у вихованні дітей, який подалі уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №658 від 05.11.2014 року визначено місце проживання дітей із матір'ю та порядок його участі у їх вихованні.

08.06.2015 року між ним та ОСОБА_3 був укладений та нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживания дітей, яким визначено в тому числі обов'язки ОСОБА_3 щодо не перешкоджання зустрічам його як батька з дітьми, надання та оформления згоди на виїзд дітей за кордон для відпочинку з ним у визначених договором випадках та порядку. Однак ОСОБА_3 систематично допускалися icтотні порушення договору, що є підставою для його розірвання, а також вирішення питання про інший порядок його (позивача) участі у вихованні дітей у судовому порядку.

У звязку із зазначеним просив розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 року, визначити спосіб його участі у вихованні дітей, який передбачає: спілкування батька з дітьми без присутності матері на території фактичного проживання батька в місті Харкові чи за його межами на території України з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин першого, третього та п'ятого (за наявності у відповідному місяці) понеділка та середи місяця, другого та четвертого вівторка та четверга місяця, з 10 години 00 хвилин першої, третьої та п'ятої (за наявності у відповідному місяці) суботи місяця, другої, четвертої та п'ятої (за наявності у відповідному місяці) неділі місяця з можливістю ночівлі за бажанням дітей; спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні без присутності матері на території України чи за її межами на його розсуд; оздоровлення дітей без присутності матері протягом місяця в літній період та протягом тижня у зимовий період один раз на pік на території України чи за її межами на його розсуд; зобов'язати ОСОБА_3 надати можливість та не чинити перешкод йому, ОСОБА_4, у спілкуванні, в тому числі й за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, зустрічах із дітьми.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на її утримання за нотаріально посвідченим договором від 08.06.2015 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що після укладання цього договору ОСОБА_4 сплатив грошові кошти, передбачені п. 4.5 договору на її утримання лише за червень 2015 року, і у подальшому передбачені договором платежі не здійснював. У звязку з чим за період з липня 2015 року по грудень 2015 року включно утворилася заборгованість в сумі 75 000 грн.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Розірваний договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 року. Визначено спосіб участі батька у вихованні дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, який передбачає:

-спілкування батька з дітьми без присутності матері на території фактичного проживання батька в м. Харків чи за межами м. Харкова на території України з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин першого, третього та п'ятого (за наявності у відповідному місяці) понеділка та середи місяця, другого та четвертого вівторка та четверга місяця, з 10 години 00 хвилин першої, третьої та п'ятої (за наявності у відповідному місяці) суботи місяця, другої, четвертої та п'ятої (за наявності у відповідному місяці) неділі місяця з можливістю ночівлі за бажанням дітей;

-спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні без присутності матері на території України чи за її межами на його розсуд;

-оздоровлення дітей без присутності матері протягом місяця в літній період та протягом тижня у зимовий період один раз на pік на території України чи за її межами на його розсуд.

Зобов'язано ОСОБА_3 надати можливість та не чинити перешкод ОСОБА_4 в:

-спілкуванні, в тому числі й за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми;

- зустрічах із дітьми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмови у задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Вказує, що на порушення вимог ст. 19 СК України суд першої інстанції не залучив орган опіки та піклування до участі у справі, а матеріали справи не містили висновку цього органу щодо вирішення спірних питань.

Зазначає, що судом не враховані надані нею докази на спростування безпідставних доводів позову ОСОБА_4 щодо порушення нею істотних умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015року щодо ненадання нею можливості спілкування батька із дітьми без поважних причин, а також на підтвердження доводів її позовних вимог щодо порушення ОСОБА_4 умов зазначеного договору, передбачених п. 4.5 щодо її утримання.

В запереченнях на апеляційну скаргу представники ОСОБА_4 просять відхилити апеляційну скаргу за безпідставністю її доводів, оскаржуване рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушила свої зобовязання за договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015року, що є істотними умовами укладеного між сторонами договору, у звязку з чим ОСОБА_4 значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладанні договору, тому слід встановити новий порядок участі батька у вихованні дітей. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_4 належним чином виконував умови договору щодо надання утримання ОСОБА_3, а останньою не доведено протилежне.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене рішення в повному обсязі не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорювалося сторонами у справі рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №658 від 05.11.2014 року визначено місце проживання дітей із матір'ю та порядок участі батьків у їх вихованні. Так ОСОБА_4 встановлено порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 з визначенням часу: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 11-00 до 18-00, щочетверга з 16-00 до 20-00, один місяць влітку та один тиждень зимових канікул для відпочинку та оздоровлення дитини. Встановлено порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_8 з визначенням часу: понеділок, середа, пятниця з 17-00 до 20-00 та один місяць влітку для відпочинку та оздоровлення дитини, в присутності матері ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їх діти залишилися проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

08.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений та нотаріально посвідчений договір щодо здійснення ними батьківських прав та виконання обов'язків. У вказаному договорі сторони за взаємною домовленістю передбачили певні способи участі ОСОБА_4 у вихованні, спілкуванні з дітьми, їх матеріального утримання та матеріального утримання ОСОБА_3

Згідно пункту 2.1 вказаного договору батько має право безперешкодно відвідувати дітей за місцем їх проживання з урахуванням розпорядку кожного з дітей, завчасно попередивши про приїзд по телефону або за допомогою іншого засобу звязку, безперешкодно брати дітей( по одному або обох разом) за їх бажанням та з урахуванням стану здоровя до себе до пяти разів на тиждень, в тому числі на кілька діб.

Відповідно до пункту 2.2 договору у період шкільних канікул кожен iз батьків має право проводити більше часу разом з дітьми та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Перевага надається тому з батьків, хто виїжджає разом з дітьми (дитиною) на відпочинок за кордон. При цьому батько має право брати дитину (дітей) на 1 тиждень протягом зимових канікул та на 1 місяць протягом літніх канікул з покладенням на нього обовязку забезпечити відповідні умови для перевезення дітей на відпочинок та їх комфортного проживання ( п. 3.2.2).

Пунктом 3.3.2. договору визначено, що до спільних зобов'язань батьків віднесено обов'язок, у випадках визначених договором, своєчасно надавати один одному оформлену у встановленому порядку згоду на тимчасовий виїзд з дітьми (дитиною) за кордон з метою відпочинку.

Судом встановлено, що влітку 2015 року ОСОБА_4 мав намір виїхати разом з дітьми на відпочинок до Ізраїлю в період з 14.08.2015 року по 30.08.2015 року, про що

повідомив ОСОБА_3 шляхом надіслання 22.07.2015 року через нотapiyca заяви з проханням оформити відповідну згоду на виїзд дітей за кордон, а потім 30.07.2015 року ним було направлено телеграму та електронннй лист аналогічного змісту. Проте протягом тривалого часу ОСОБА_3 згоду не надавала.

12.08.2015 року о 12.15 год. та о 18.00 год. ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 дві телеграми про те, що 12.08.2015 року вона оформила нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон без матері у супроводі батька.

У звязку з чим останній був позбавлений об'єктивної можливості придбати проїздні квитки та оформити інші документи для виїзду дітей за кордон у запланований період (з 14.08.2015 року), тому за планова поїздка не відбулася.

ОСОБА_3, яка була допитана у суді першої інстанції як свідок, пояснила, що затримка з оформленням згоди на виїзд дітей за кордон була пов'язана з небажанням сина виїзду з батьком до Ізраїлю.

Зазначені обставини були підтверджені ОСОБА_3 та її представниками й у судовому засіданні апеляційного суду.

Між тим на порушення вимог пунктів 3.3.1, 3.1.4. договору ОСОБА_3 своєчасно не повідомила ОСОБА_4 про зазначені обставини.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 пунктів 2.1, 3.1.1-3.1.3, 3.3.1. вищевказаного договору ОСОБА_4 був позбавлений можливості реалізувати своє право на спілкування з малолітньою дочкою без присутності матері дитини (зокрема брати дочку до себе до дому), підтверджені дослідженими ним доказами, а саме: журналом відвідування дітей з відповідними відмітками від 11.09.2015 року, 16.09.2015 року, 19.09.2015 року, 02.10.2015 року, 03.10.2015 року, 16.10.2015 року, 17.10.2015 року, 19.10.2015 року, 23.10.2015 року.

Будь-яких обєктивних даних про те, що в цей період виславляли свою незгоду на побачення з батьком або не могли спілкуватися з ним за станом здоровя матеріали справи не містять, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_3 про те, що підставою для відмови було те, що ОСОБА_4 приїздив пізно ввечері, що унеможливлювало надання йому малолітньої дочки, виходячи з встановленого порядку режиму її дня, спростовуються записами вищевказаного журналу від 16.09.2015 року, 19.09.2015 року, 16.10.2015 року, 17.10.2015 року про відмову у побаченні з дитиною в денний час: 11-00, 12-00, 14-00.

На порушення зі сторони ОСОБА_3 його батьківських прав щодо спілкування та виховання дітей ОСОБА_4 посилався й в своїх заявах до Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, копії яких надав до своєї позовної заяви (а.с. 18- 21 т.1).

Пунктом 5.2. договору від 08.06.2015 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей його сторонами визначено, що кожний з батьків зобовязується виконувати обовязки, покладені на нього цим договором, та сприяти іншому у виконанні його обов'язків. Не виконання або неналежне виконання будь-ким із батьків взятих на себе зобовязань за цим договором є підставою для невиконання своїх обов'язків другим з батьків.

Відповідно до п. 5.4 договору одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається При відсутності домовленості між батьками питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Втручання суду у сферу сімейних відносин обмежено законом. Лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому дана норма права визначає обовязкові умови договору між матірю та батьком дитини, до яких віднесено умови щодо:

1) місця проживання дитини;

2) участі того з батьків, хто проживає або проживатиме окремо від дитини, в її утриманні;

3) здійснення тим із батьків, хто проживає чи проживатиме окремо від дитини, права на особисте її виховання.

У зв'язку із вищезазначеними обставинами суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 істотно порушила умови укладеного договору від 08.06.2015року відносно визначення прав батька дітей, і внаслідок чого суттєво порушила права ОСОБА_4 на спілкування з дітьми та їх виховання, тому правомірно цей договір розірвав.

При цьому судом першої інстанції перевірені й доводи зустрічного позову ОСОБА_3 про те, що відповідно до п.п. 4.5-4.6 вказаного договору окрім суми на утримання та розвиток дітей, батько зобовязується своєчасно сплачувати окремо суму на її утримання в розмірі 12 500 грн. на місяць, але не більше ніж 11.02.2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення цих умов договору ОСОБА_4 не сплачені грошові кошти в сумі 75 000 грн., спростовуються дослідженими судом копіями розписок ОСОБА_3 (а.с. 44- 50, 85, 86-88, 90-99, 122, 123, 125, 127, 129, 131, 133-137) про отримання відповідних грошових сум у розмірі 166090 грн.

Посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що деякі розписки ОСОБА_3 про отримання нею від ОСОБА_4 грошових сум не містять цільового визначення цих коштів, не має правового значення, оскільки відповідно до вимог пунктів 4.5 та 4.7 договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей зазначення цілі при передачі коштів не передбачено.

Колегія суддів вважає, що у вищевказаній частині рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Однак колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із задоволенням позову ОСОБА_4 в частині визначення його участі у вихованні дітей, виходячи з наступного.

Частиною другою ст. 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати й вимоги ст.141 СК України щодо рівності прав та обов'язків батька та матері щодо дитини.

Визначаючи способи участі ОСОБА_4 у вихованні дітей, суд першої інстанції врахував й ті обставини, які були викладені у рішенні виконавчого комітету Харківської міської ради № 658 від 05.11.2014 року щодо визначення місця проживання дітей із матір'ю та порядок участі батьків у їх вихованні, і які не оспорювалися сторонами.

Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області від 25.05.2016 року щодо встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні малолітніх дітей, наданому цим органом до суду апеляційної інстанції, у зв'язку зі змінами обставин справи, а саме віку дітей, є доцільним встановити порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, визначивши час: перший, третій, пятий понеділок, середа та пятниця місяця, а також другий, четвертий вівторок, четвер та субота місяця з 16-00 до 20-00; перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 до 20-00; один місяць влітку для оздоровлення та половина зимових канікул, за згодою дитини.

Встановлено порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4, визначивши час: перший, третій, пятий понеділок, ссереда та пятниця місяця з 17-00до 20-00, перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 до 20-00; один місяць влітку для оздоровлення та половина зимових канікул, за згодою дитини.

Зазначений висновок узгоджується з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 658 від 05.11.2014 року щодо визначення місця проживання дітей із матір'ю та порядок участі батьків у їх вихованні та з іншими дослідженими судом відповідно до ст.. 212 ЦПК України доказами, зроблений з урахуванням віку та інтересів дітей, і у колегії суддів немає підстав для визнання його необґрунтованим.

Доводи ОСОБА_3 та її представників в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що зазначений висновок не є належним доказом, оскільки не був предметом розгляду та дослідження суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційним судом також порушені вимоги ст.. 19 СК України, є безпідставними.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.4 цієї статті суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до зазначеної норми процесуального закону та вимог ст. 303 ЦПК України щодо належного зясування обставин справи та створення умов для всебічного та повного дослідження доказів та правильного застосування законодавства, сторонам було розяснені вимоги статті 19 СК України щодо обовязку органу опіки і піклування надати до суду письмовий висновок щодо розвязання спору та задоволено клопотання ОСОБА_4 про надання часу для подання до суду апеляційної інстанції такого висновку.

Дії апеляційного суду щодо витребування висновку органу опіки і піклування, які не були здійсненні судом першої інстанції за цією категорією справи, не є відповідно до вимог ст.ст. 57,137 ЦПК України витребуванням нового доказу, а згідно застосування ст. 19 Сімейного Кодексу України є виправленням недоліку суду першої інстанції.

Між тим, визначаючи як спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні дітей у вигляді спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні на території фактичного проживання в м. Харкові чи за межами м. Харкова на території України на його розсуд без присутності матері ОСОБА_3, суд на порушення вимог ст.141 СК України порушив права матері дітей на спілкування з ними у святкові дні. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні цих вимог.

Крім того, відповідно до вимог Закону України №18 від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року (зі змінами, внесеними постановою КМУ №724 від 25.08.2010 року), колегія суддів вважає за необхідне доповнити рішення суду першої інстанції після слів: «оздоровлення дітей без присутності мaтepi протягом місяця в літній період та протягом тижня в зимовий період один раз на piк за межами України на його розсуд» наступним: за згодою матері на виїзд дітей за кордон в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2016 року змінити, скасувавши його в частині визначення способу участі у вихованні ОСОБА_4 - батька дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, який передбачає: спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні без присутності матері ОСОБА_10 на території України чи за її межами на його розсуд.

Рішення суду після слів: «оздоровлення дітей без присутності матері протягом місяця в літній період та протягом тижня в зимовий період один раз на рік за межами України на його розсуд» доповнити наступним: за згодою матері на виїзд дітей за кордон в установленому законом порядку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: