Справа № 743/1334/16-ц
Провадження № 2/743/406/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, зазначивши, що вона є власником житлового будинку № 127, розташованого по вул.Миру в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, а відповідач ОСОБА_3, будучи зареєстрованим у вказаному житловому приміщенні, чинить перешкоди позивачеві в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 майном, перешкоджаючи в доступі до будинку і відмовляючи виселитись з приміщення.

Таким чином позивач, посилаючись на ст.ст.319, 321, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст.155 ЖК України, ст.ст.30, 41 Конституції України, просить винести рішення про усунення перешкод в користуванні належній їй власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 втратившим право користування житловим приміщенням; примусово виселити відповідача з будинку; зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні будинком і надати ОСОБА_1 ключі від житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснивши, що ОСОБА_3, котрий не являвся членом сімї позивача, без укладення договору оренди житлового приміщення, в 2010 році було надано дозвіл на проживання в будинку, належному ОСОБА_1 Вподальшому відповідач декілька років, без реєстрації шлюбу, проживав у спірному приміщенні спільно з донькою позивача - ОСОБА_5, її малолітньою дитиною та власною матірю. Після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5 та подальшого її виселення з житлового будинку разом з дитиною, а також переселення матері відповідача до будинку, в якому проживає ОСОБА_1, відповідач, незважаючи на усні та письмові попередження про необхідність виселення, відмовляється це зробити, не передає власникові ключ від житлового приміщення, незважаючи на те, що сам переважно не користується будинком. Крім того, ОСОБА_3 висуває ОСОБА_1 вимоги про відшкодування витрат на ремонт і переобладнання спірного будинку, незважаючи на те, що роботи в приміщенні виконувались без дозволу власника та за спільний бюджет відповідача і ОСОБА_5, з якою він на той час проживав однією сімєю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що він є дитиною-сиротою, проживав однією сімєю з донькою позивача та упродовж декількох років здійснював значні фінансові вкладення в газифікацію житлового приміщення, його добудову і облаштування. Після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5, відповідач продовжує проживати в будинку, належному ОСОБА_1 і згоден виселитися з цього приміщення за умови відшкодування йому позивачем витрати на ремонт і облаштування домоволодіння. Відповідач також вказав, що він не обмежує право позивача та своєї колишньої співмешканки в доступі до речей, які їм особисто належать і знаходяться в житловому приміщенні.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що право ОСОБА_3 користуватися житловим приміщенням, належним ОСОБА_1, грунтується на ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України, оскільки відповідач являвся членом сімї позивача та, за рахунок власної праці і коштів, значно покращив стан будинку.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що відповідач ОСОБА_3 і донька позивача - ОСОБА_5, у період з 2010 року по травень 2015 року, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу по вул.Миру, 127 в смт.Любеч Ріпкинського району.

Сторони також визнавали, що вказаний житловий будинок належить позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Викладене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим на імя позивача 16.12.2009 року та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 25193797, з якого вбачається, що будинок № 127 по вул.Миру в смт.Любеч, вцілому зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності з 01.02.2010 року.

Сторони не укладали між собою договір про користування житловим приміщенням.

Статтею 41 Конституції України, яка є нормою прямої дії, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності є непорушним.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 з 04.02.2011 року, є будинок належний ОСОБА_1

В судовому засіданні відповідач визнавав той факт, що на час розгляду справи він користується житловим приміщенням, належним позивачеві та зберігає у вказаному приміщенні власне майно.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив той факт, що він неодноразово змінював замок у вхідних дверях до будинку ОСОБА_1, з метою запобігання проникненню до приміщення інших осіб, а зведена ним прибудова не введена в експлуатацію і непридатна для проживання. Шлюбні відносини та спільне проживання з ОСОБА_5 відповідач припинив у травні 2015 року.

Як слідує з пояснень відповідача та його представника, єдиною причиною за якої ОСОБА_3 відмовляється залишити будинок, належний ОСОБА_1, та знятися з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні, є відмова позивача та членів її сімї відшкодувати особисті кошти ОСОБА_3 і його матері, котрі були витрачені на капітальний ремонт будинку, зведення прибудови, газифікацію та впорядкування домоволодіння.

Вказана вище причина відмови ОСОБА_3 залишити житлове приміщення, підтверджується змістом його листа, адресованого ОСОБА_1 11.08.2016 року, у відповідь на письмове звернення позивача від 06.08.2016 року, з вимогою звільнити житло і знятися з реєстрації.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що вона доводиться донькою позивачеві та декілька років проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, в будинку належному ОСОБА_1 Під час спільного проживання, ОСОБА_5 вела спільне господарство з ОСОБА_3, мали спільний бюджет, несли взаємні права та обовязки. Свідок зазначила, що вона зі співмешканцем за спільні кошти здійснювали прибудову до будинку, займалися його ремонтом, а на газифікацію приміщення витрачали, крім того, кошти ОСОБА_1 та її співмешканця ОСОБА_2 Будівельні роботи в домоволодінні належному ОСОБА_6, здійснювалися без офіційного дозволу, однак з мовчазної згоди власника. Близько 2 років тому ОСОБА_5, разом з дитиною, були вимушені залишити будинок своєї матері та частину особистого майна у звязку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, а проживання в одному приміщенні несло загрозу фізичному і психічному здоровю ОСОБА_5 та її дитині. З дня виселення з житлового будинку, який належить ОСОБА_1, свідок винаймає інше житло. Роздільне проживання ОСОБА_5 з дитиною і ОСОБА_3 у спірному будинку, є неможливим.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 з позитивної сторони охарактеризувала ОСОБА_3, вказавши, що знає його тривалий час та обізнана про обставини особистого життя відповідача. Свідок пояснила, що перша дружина, з якою ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі, в порушення загальноприйнятих моральних засад суспільства, спочатку користувалася всіма майновими благами, котрі відповідач здобував власною працею, а потім залишила його. Вподальшому ОСОБА_7, являючись жителькою с.Вишневе Ріпкинського району, також була обізнана про взаємовідносини ОСОБА_3 з ОСОБА_5, двічі приїздила в смт.Любеч, надавала допомогу в організації побуту за новим місцем проживання відповідача і попереджала останнього про можливі негативні наслідки, котрі можуть настати у випадку припинення сімейних відносин ОСОБА_3 з його співмешканкою. Свідок зазначила, що зі слів відповідача та інших осіб їй відомо про те, що ОСОБА_3 всі свої доходи витрачав на добудову житлового будинку і облаштування домоволодіння, належного ОСОБА_1, використовуючи з цією метою також кошти власної матері і кредити.

З актів обстеження, складених за участі Любецького селищної голови та депутатів селищної ради 23.07.2016 року, 22.08.2016 року та 01.10.2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 користується житловим будинком № 127 по вул.Миру в смт.Любеч та створює перешкоди ОСОБА_1 у вільному доступі до житлового приміщення.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності.

Статтею 150 ЖК України, ст.383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Суд вважає, що проживання відповідача в будинку належному позивачеві, обмежує права ОСОБА_1, гарантовані Конституцією, Житловим та Цивільним кодексами України.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів особи визначено: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміну правовідношення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень чи перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення цих перешкод. Частиною 1 ст.405 ОСОБА_6 32 ЦК України, яка регламентує право користування чужим майном, визначено, що члени сім'ї власника житла, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Пунктом 4 ч.1 ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення. Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав сервітут (право користування нерухомим майном, належним ОСОБА_1А.), як член її сімї, оскільки перебував у фактичних шлюбних відносинах з донькою позивача.

Як на момент предявлення позову до суду, так і на момент розгляду справи судом, підстави для встановлення відповідачеві сервітуту, відпали, оскільки ОСОБА_3 з травня 2015 року, не являється членом сімї позивача.

Норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, котра не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в діючому законодавстві, зокрема, ЖК та ЦК України відсутня, з огляду на це, необхідно застосувати аналогію закону, зокрема ст.405 ЦК України.

Доводи відповідача про причини, які спонукають його залишатися проживати в будинку, належному іншій особі, суд не може вважати такими, що грунтуються на законі, оскільки у випадку неможливості досягнення згоди між сторонами щодо належності майна, або виплати компенсації за виконану роботу і використані будівельні матеріали, спір між ними підлягає розгляду в судовому порядку.

Підстав, які давали б ОСОБА_3 право зберігати за ним житлове приміщення, судом не встановлено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем. Керуючись ст.ст.10, 57, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком № 127, розташованим по вул.Миру в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку № 127, розташованого по вул.Миру в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні житловим будинком № 127, розташованим по вул.Миру в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області та передати ОСОБА_1 ключі від житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп., в якості відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області, через Ріпкинський районний суд, упродовж десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - у цей же строк, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 23.12.2016 року.

Суддя Є.А. Жовток