Справа № 452/2716/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" грудня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства агрофірми «Озиминська» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_4 27 жовтня 2016 предявила позов до приватного підприємства агрофірми «Озиминська» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 17 лютого 2016 року між нею, позивачем, та ППА «Озиминська» і визнання за нею права власності на нерухоме майно, а саме:

корівник, загальною площею 1118,4 кв.м, який знаходиться по вул. Дублянській, 2е у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області;

навіс, загальною площею, 680,4 кв.м, що знаходиться по вул. Дублянській, 2д у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області;

будівлю водної свердловини, загальною площею 5,1 кв. м, що знаходиться по вул. Дублянській, 2є у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області та башту Рожновського, загальною площею 2,0 кв.м, що знаходиться по вул. Дублянській, 2є у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 17.02.2016 року між нею та відповідачем в селі Велика Озимина Самбірського району Львівської області було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, який підлягав нотаріальному посвідченню не пізніше 17.05.2016 року і всі витрати за цим посвідченням, за умовами договору, повинно було нести ППА «Озиминська», однак, на неодноразові звернення позивача до уповноважених осіб ППА «Озиминська» ті ухиляються від його нотаріального посвідчення, чим перешкоджають їй у здійсненні майнових прав. При цьому, позивачем було повністю оплачено відповідачу договірну вартість придбаних обєктів нерухомого майна в сумі 17320,00 грн. та виготовлено всю необхідна технічна документація на придбані у відповідача обєкти нерухомості і проведена їх експертна оцінка. На численні

звернення позивача щодо необхідності нотаріального посвідчення даного договору, відповідач відмовив їй, посилаючись на те, що спірні обєкти нерухомого майна він має намір використовувати для здійснення ефективної підприємницької діяльності ППА «Озиминська» в майбутньому. Незважаючи на те, що даний договір нотаріально посвідчений не був з вини відповідача у справі, однак сторони домовились щодо усіх істотних його умов і відбулося часткове виконання цього договору. Відтак, позивач вважала, що наявні усі передбачені законом підстави для захисту її порушених майнових прав та охоронюваних законом інтересів як власника придбаного майна в судовому порядку шляхом визнання даного договору дійсним та визнання за нею права власності на спірні обєкти.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 під час попереднього судового засідання позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у попередньому судовому засіданні позов визнав з підстав, наведених позивачем.

Від представника третьої особи ФГ «Катрина» за довіреністю ОСОБА_5, яке є землекористувачем земельної ділянки площею 5,8200 га. на підставі договору оренди землі від 01.02.2016 року і на якій розташоване спірне нерухоме майно, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про нехаперечення проти задоволення позову.

Представник третьої особи Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_6 під час попереднього судового засідання висловив сумнів щодо права власності ППА «Озиминська» на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, і знаходиться на землі, що перебуває у комунальній власності, а тому без згоди селищної ради не можуть вирішуватися питання про право власності на це майно.

Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 130 ЦПК України для врегулювання спору до судового розгляду суд зясовує, зокрема: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду.

Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу, відповідно до правил якоївідповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

До ухвалення судового рішення у звязку із визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, підставою для ухвалення рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні є наявність для того законних підстав, а умовами якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також відсутність обмеження представника відповідача, який висловив

намір вчинити цю дію, у повноваженнях на її вчинення.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема: правочини між фізичною та юридичною особою; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правилами статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 656 цього Кодексу предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За правилами ст. 658 цього Кодексу право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що 17 лютого 2016 року між позивачем, котра є фізичною особою та юридичною особою ППА «Озиминська» - відповідачем у даній справі, у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов якого ППА «Озиминська» зобовязалася передати у власність позивача нежитлові приміщення, розташовані в селі Велика Озимина Самбірського району Львівської області, по їх залишковій балансовій вартості, а саме: корівник, 1968 року забудови, вартістю 11120,00 грн.; навіс, 1991 року забудови, вартістю 3200,00 грн.; будівлю водної свердловини, 1982 року забудови, вартістю 2500,00 грн. та башту Рожновського, 1982 року забудови, вартістю 500,00 грн., що належали на праві власності ППА «Озиминська», як правонаступнику колективного сільськогосподарського підприємства «Озиминське», та перебували на її балансі, а позивач зобовязалася прийняти у власність зазначені нежитлові будівлі та сплатити за них 17 320,00 грн. до моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Також, 17.02.2016 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі

придбаного позивачем нерухомого майна у двох екземплярах, що залишилися у відповідача, другий примірник цього документа відповідач пообіцяв повернути позивачу в день нотаріального посвідчення договору, передавши їй лише копію вказаного акта.

Крім того, сторони дійшли згоди здійснити нотаріальне посвідчення цього Договору за рахунок ППА «Озиминська» у строк до 17 травня 2016 року.

Позивач ОСОБА_4 17 травня 2016 року сплатила відповідачу обумовлену зазначеним договором грошову суму, замовила технічну документацію на придбане у відповідача майно та за її ініціативою була проведена оцінка вартості обєктів, згідно якої ринкова вартість нежитлових приміщень становить: корівника 82 224,00 грн.; навісу - 34 619,00 грн.; будівлі водної свердловини 1 488,00 грн.; башти Рожновського - 4 872,42 грн.

Зазначене нерухоме майно розташовано на земельній ділянці площею 5,8200 га, кадастровий номер :02:003:0001, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Велика Озимина, вул. Дублянська, 2 Самбірського району та перебуває у комунальній власності і надана у користування фермерського господарства «Катрина» на підставі договору оренди землі від 1 лютого 2016 року.

Отже, сторони у письмовій формі уклали зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна, досягнувши згоди з усіх істотних умов цього договору та відбулося часткове його виконання.

Однак, після спливу обумовленого в договорі терміну, відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобовязань щодо нотаріального посвідчення укладеного сторонами договору та здійснення повязаних з цим витрат.

Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 17 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ППА «Озиминська».

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Отже, право позивача ОСОБА_4, як покупця підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на придбане нерухоме майно для наступної його реєстрації.

При цьому, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема Дублянської селищної ради, оскільки у неї відсутнє право на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, право власності продавця на це майно не

оспорено, так як за правилами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а питання земельної ділянки при набутті права власності на будівлю або споруду вирішується на підставі норм Земельного кодексу України.

Наслідки визнання позову сторонам розяснено, представник відповідача, будучи директором ППА «Озиминська», не обмежений у повноваженнях на визнання позову.

Керуючись ст.ст. 130, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та приватним підприємством агрофірмою «Озиминська».

Визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, а саме: корівник загальною площею 1118,4 кв.м, вартістю 82 244,00 грн., який знаходиться по вул. Дублянській, 2е у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області;

навіс, загальною площею 680,4 кв.м, вартістю 34 619,00 грн., що знаходиться по вул. Дублянській, 2д у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області;

будівлю водної свердловини, загальною площею 5,1 кв. м, вартістю 1 488,00 грн., що знаходиться по вул. Дублянській, 2є у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області та башту Рожновського, загальною площею 2,0 кв.м, вартістю 4 842,42 грн., що знаходиться по вул. Дублянській, 2є у с. Велика Озимина Самбірського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя