Провадження № 2/638/1061/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.16 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.

При секретарі: Помазан М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Державний відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар, ОСОБА_4 майна, що належить їй на праві приватної власності та стягнення з ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар, ОСОБА_4 судового збору.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 01.01.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1. У відповідності до даного договору Орендодавець має право здійснювати (проводити) за власний рахунок Поліпшення Обєкта оренди щодо капітального переобладнання приміщення (демонтаж несучих конструкцій, перепланування, проведення нових комунікаційних систем) після отримання письмового погодження Орендодавця, що оформлюється шляхом укладання Сторонами відповідної угоди до цього Договору, в якій зазначається перелік, вартість, інженерні особливості, тощо таких Поліпшень; не обмежуючи викладеного вище, Сторони визначили, що планування Обєкта оренди, наведене у Додатку № 1 до Договору, є погодженим Орендодавцем. 5.2.9. у разі проведення робіт, що не повязані з переплануванням Обєкта оренди, в тому числі встановлення модульних перегородок, Орендар здійснює на власний розсуд не порушуючи цілісну конструкцію всього обєкта Оренди; на компенсацію по залишковій вартості понесених Орендарем витрат (у розмірі і порядку, встановлених письмовою угодою Сторін) за проведені Поліпшення, що в подальшому не можуть бути відокремлені від Обєкта оренди без їх пошкодження. Відшкодування витрат здійснюється Орендодавцем не пізніше одного місяця з дати припинення дії цього Договору і підписання сторонами Акта прийому-передачі Обєкта оренди. Так, ОСОБА_1 було проведено істотні поліпшення даної квартири, що підтверджується відповідними квитанціями на проведення ремонтних робіт.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В подальшому в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 де ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причин неявки суду не сповістив.

Представник третьої особи ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначаючи, що укладаючи з ОСОБА_1 Договір оренди 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1, ОСОБА_1 були проведені ремонтні роботи, згоду на які Іпотекодержателя не потрібно було одержувати, оскільки це не змінює предмета іпотеки в цілому.

Третя особа - Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та представлені докази , суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

01.01.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 дізналася про той факт, що її квартира була реалізована з публічних торгів, новим власником якої є ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар .

У грудні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 10 жовтня 2012 року листом Харківської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» її було повідомлено про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого належного їй нерухомого майна, а саме: 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з проведенням торгів з продажу належної їй квартири, вона звернулася до суду із позовом, у забезпечення якого ухвалою від 24 жовтня 2012 року було заборонено проведення прилюдних торгів, які повинні відбутися 25 жовтня 2012 року щодо реалізації нерухомого майна - спірної квартири. Всупереч зазначеної ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року прилюдні торги 25 жовтня 2012 року відбулися та 3 кімнатна квартира за адресою : АДРЕСА_1, яка належала їй, була реалізована.

Оскільки торги відбулися з грубим порушенням законодавства, а ціна спірної квартири була суттєво занижена, просила визнати прилюдні торги недійсними, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, поновити її право власності на 3 кімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано прилюдні торги, які відбулися 25 жовтня 2012 року щодо реалізації нерухомого майна, 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1, недійсними.

Скасовано свідоцтво про право власності на 3 кімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року касаційні скарги представника ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар та Харківської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» задоволено.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2013 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 03.12.2014 року у задоволенні заяви про перегляд Ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року відмовлено.

У березні 2013 року Перший заступник прокурора м. Харкова звернувся до суду з указаним позовом в інтересах малолітніх ОСОБА_2 Філіпа та ОСОБА_2, посилаючись на те, що їх батько ОСОБА_2 де ОСОБА_3 Едмар є власником 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1, проте через те, що у цій квартирі без правових підстав проживають інші особи, діти не мають можливості користуватись жилим приміщенням. Прокурор просив виселити з квартири ОСОБА_1, ОСОБА_5 та інших осіб, які проживають разом з ними, та вселити у квартиру дітей разом із батьками.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2013 року позов задоволено частково. Виселено із 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_5. Вселено у квартиру малолітніх ОСОБА_2 Філіпа та ОСОБА_2 та їхніх батьків. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року касаційну скаргу задоволено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року скасовано. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2013 року залишено в силі. Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа щодо примусового виконання . Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2013 року.

Таким чином ОСОБА_1 було примусово виселено із 3 кімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1.

Позивачем зазначено, що під час проживання у вказаній квартирі ОСОБА_1 було придбано за власні кошти майно, яке знаходиться до теперішнього часу там. На неодноразові вимоги ОСОБА_1 повернути їй її майно було отримано відмову в цьому.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та Відкритим Акціонерним Товариством «КРЕДОБАНК» було укладено Договір іпотеки від 09.10.2007 року, предметом якого є спірна квартира.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 статті).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1.07.2004р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. № 410 (втратив чинність 31.01.2013р.) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За таких обставин, з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин суд приходить до висновку про те, ОСОБА_5 не мала права укладати договір оренди квартири, оскільки згідно п. 4.1.4 договору іпотеки: іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-якій спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найму, не передавати в наступну заставу, тощо) без отримання попередньої згоди на це від іпотекодержателя, а тому договір купівлі-продажу, укладений з порушенням ст. 586 ЦК України «Про іпотеку», що є підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсним згідно ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 205 ЦК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: