Справа № 464/3079/16-ц
пр.№ 2/464/1101/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар - Кріль Х.О.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Байтали Ю.В.,

представника відповідача - Негрі Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго», в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.08.2016, стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 41200,59 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 2020,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції Служби вимірювань ТЕЦ-1 ЛМКП «Львівтеплоенерго» за 4 розрядом. На підставі наказу №376-к від 05.05.2015 звільнений з посади 06.06.2015 у зв'язку з скороченням персоналу. Починаючи з 01.01.2010 по день звільнення відповідач здійснював розрахунок заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру такої. Заробітна плата нараховувалася виходячи із розміру посадового окладу, згідно з діючими на підприємстві штатними розписами, що затверджені Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Однак, при цьому відповідач не дотримався умов колективних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки, 2012-2013 роки; галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, згідно з якими мінімальна тарифна ставка робітника І розрядку встановлюється у розмірі не менше 120 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, а також, застосовується коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальною тарифною ставкою робітника І розряду (групи кваліфікації), який становив в період з липня 2010 року по квітень 2012 року - 2,17, з травня 2012 року по грудень 2014 року - 1,61 та 1,35. Натомість, відповідачем встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати. Так, наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 №186 встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.07.2010 в розмірі 892,80 грн., наказом від 23.04.2012 №150 - 1 042,80 грн., наказом від 29.04.2013 №170 - 1 106,40 грн., тобто без застосування коефіцієнтів співвідношень 2,17, 1,62 та 1,35. Відповідно до наказів ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 №176, 27.06.2014 №264, яким встановлено з 01.05.2014 мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 1 152 грн., а з 01.07.2014 - 1 204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2014 згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» становить 1 218 грн. Таким чином, загальна сума невиплаченої заробітної плати за період роботи з 2010 року по 2015 рік становить 41 200, 59 грн.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Байтала Ю.В. у судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, подану в судовому засіданні від 11.08.2016 представником позивача Богдановим О.В., підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту таким, просили суд позов задовольнити, а також стягнути з відповідача витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 2020,14 грн.

У судовому засіданні від 01.09.2016 представник відповідача Бекерська О.І. позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, згідно з якими, зазначені в позовній заяві накази «Про зміни в оплаті праці працівників» є чинними та скасованими у встановленому порядку не були. На виконання даних наказів відділом організації праці і заробітної плати ЛМКП «Львівтеплоенерго» формується тарифна сітка (схема посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника І розряду, з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок за видами робіт та кваліфікаційних коефіцієнтів; розробляється штатний розклад із врахуванням нової схеми посадових окладів (тарифної сітки) та подається на погодження в Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради; нараховується та виплачується заробітна плата в терміни, встановлені наказом, у відповідності до затвердженого штатного розкладу. Доведення до відома працівників змісту наказів здійснюється шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. На виконання вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати підприємство повідомляє працівників, шляхом видачі розрахункових листків, про наступні дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Позивач був ознайомлений з наказами про зміни в оплаті праці працівників у вказаний вище спосіб, проте, не оскаржив їх у встановлений законом тримісячний строк. Оскільки строк на їх оскарження позивачем пропущено, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, так як така вимога є похідною.

Представник відповідача Негря Г.Ю. у судовому засіданні підтримала пояснення представника Бекерської О.І., просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій 4 групи служби вимірювань, наладки і випробувань Теплоелектроцентралі-1. 06.06.2015 на підставі наказу №376-к від 05.06.2015 позивач звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджуються записами трудової книжки останнього (а.с. 7).

Згідно з довідкою, наданою ЛМКП «Львівтеплоенерго», нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2010 до 31.05.2015 включно складає 194 219, 23 коп. (а.с. 11).

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки.

Додатком № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації). Для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62 (а.с. 121-126).

Як видно з матеріалів справи, колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки встановлено місячні і годинні тарифні ставки робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, теплоцентралі «Північна», теплоцентралі «Південна», РМТМ (а.с. 78-91).

Оскільки позивач працював електрослюсарем з обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції, йому присвоєно 4 розряд (групу кваліфікації), відтак, коефіцієнт співвідношень згідно з колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки становить 2,17 (додаток №3 до колективного договору).

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ в розмірі 1,62.

Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для працівників 4 розряду становить 1,35.

Згідно з п. 16.2 колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою (а.с. 107-120).

З матеріалів справи видно, що наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 № 186 встановлено з 01.07.2010 мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 892,80 грн. (а.с. 130).

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 23.04.2012 № 150 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 в розмірі 1 042,80 грн. (а.с. 129).

Наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.04.2013 № 170 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 в розмірі 1 106,40 грн. (а.с. 128).

За таких обставин, відповідачем мінімальна тарифна ставка робітника І розряду для обрахунку заробітної плати позивача визначалась у розмірі 120 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, без застосування коефіцієнту співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду для працівників 2,17, 1,62 та міжрозрядного тарифного коефіцієнту по підгалузях житлово-комунального господарства 1,35.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 2014 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 218,00 грн.

Згідно з наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.04.2014 № 176, 27.06.2014 № 264, встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 в розмірі 1 152,00 грн., а з 01.07.2014 - 1 204,80 грн., що менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік». (а.с. 127, 131).

За таких обставин, відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема, право на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013, згідно з якою директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП, та встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме, Генеральної галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, статей 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 156).

Згідно з розрахунками, наданими стороною позивача, заборгованість ЛМКП «Львівтепленерго» по не виплаті заробітної плати позивачу за період роботи з січня 2010 року по травень 2015 року складає 41 200, 59 грн., з яких: за 2010 рік - 7 593,60 грн.; за 2011 рік - 7 880,05 грн., за 2012 рік - 8 636,49 грн., за 2013 рік - 8 535,73 грн., за 2014 рік - 6 917,43 грн., за 2015 рік - 1 637, 29 грн. (а.с. 136-138, 139- 149).

З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд приймає розрахунки позивача як належні та допустимі докази.

Крім цього, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки, вказане суперечить ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 недано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 41 200,59 грн.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу, яку згідно з ч.1 ст. 56 ЦПК України може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу.

Положеннями ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір такої компенсації не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Такими чином, враховуючи наявність договору про надання правової допомоги, укладеного 10.05.2016 між адвокатом Байталою Ю.В. та ОСОБА_1 (а.с. 32), договору про надання правової допомоги, укладеного 18.11.2015 між адвокатом Богдановим О.В. та ОСОБА_1 (а.с. 48), повноважень адвокатів (а.с. 33-34,134), розрахунків витрат на правову допомогу (а.с. 153, 155) та квитанцій про сплату таких (а.с. 152, 154), суд приходить до висновку, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатів, у розмірі 2 020,14 грн. (813,16 грн. + 1 188, 98 грн.), підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. в дохід держави.

Керуючись статтями 96, 97, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», статтями 10, 11, 56, 60, 79, 84, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 41200,59 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 2020,14 грн., а всього 43220 (сорок три тисячі двісті двадцять) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.