УХВАЛА

20.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретарі Завгородній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську питання щодо виправлення описки в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2016 року розглянуто цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та ухвалено рішення про часткове задоволення позову.

На зазначене рішення суду відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року зазначена цивільна справа повернута до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська для усунення описки, а саме описова та мотивувальна частина рішення суду не відповідає матеріалам справи.

Викласти описову та мотивувальну частину рішення суду наступним змістом «Згідно позову, відповідно до укладеного договору №DNC0GK00000023 від 26 травня 2006 року відповідач ОСОБА_1, (надалі - боржник) в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Станом на 17 грудня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 30574,34 доларів США, що еквівалентно 718802,73 грн., з яких: 9900,87 доларів США заборгованість за кредитом; 8035,78 доларів США заборгованість по процентам; 1432,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11205,49 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Позивач вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, він має право на стягнення в судовому порядку зазначеної заборгованості з відповідача, тому просить суд ухвалити відповідне рішення.

В свою чергу відповідач звернувся до позивача зі зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що 26 травня 2006 року, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» якого було змінено в подальшому на Публічне акціонерне товариство та ним було укладено кредитний Договір №DNC0GK00000023. ОСОБА_1 просить визнати недійсним вищезазначений договір, у зв»язку з укладенням його під впливом обману з боку відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких умов вважає, що кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, із стосуванням встановлених цивільним законодавством України наслідків недійсності.

В своїй позовній заяві наголошує на тому, що він був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитися лише на ті умови, які йому були запропоновані банком, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, зазначивши, що підстави для визнання кредитного договору та договору поруки відсутні, оскільки оспорюваний договір підписаний обома сторонами, сторони виконували його умови, відповідач певний час здійснював погашення кредиту, вчиняв дії на погашення кредиту, що засвідчує його згоду з умовами договору, засвідчивши це також своїм підписом в договорі. Зміст договору не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також наголосила на тому, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту обману банку при складанні кредитного договору, як підставу визнання його недійсним.

Представник відповідача проти первісного позову заперечив, в своїх доводах посилаючись на не доведеність позивачем та відсутність підстав для його задоволення, вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі наданих пояснення учасників процесу, їхніх доводів на обгартування своїх вимоги та досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNC0GK00000023. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, в визначені кредитним договором строки кредитні кошти не повернула, внаслідок чого станом на 17 грудня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 30574,34 доларів США, що еквівалентно 718802,73 грн., з яких: 9900,87 доларів США заборгованість за кредитом; 8035,78 доларів США заборгованість по процентам; 1432,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11205,49 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Нарахована позивачем пеня становить 11205,49 грн., що значно перевищує збитки, які завдані ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми в розмірі 9000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 710639 (сімсот десять тисяч шістсот тридцять девять) гривень 69 копійок, яка складається з наступного: 9900,87 доларів США, що еквівалентно 248016,80. заборгованість за сумою кредиту; 8035,78 доларів США, що еквівалентно 201296,28 грн. заборгованість по процентам; 9000 доларів США, що еквівалентно 225450 грн. сума пені; 1432,20 доларів США, що еквівалентно 35876,61 грн. заборгованість по сплаті комісії. В іншій частині позову слід відмовити.

Що стосується поданого зустрічного позову, то суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити в повному обсязі, з огляду на таке.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNC0GK00000023. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США. Договір укладено та підписано обома сторонами, таким чином сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не заявляв додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обовязки він виконав належним чином.

А відтак, суд не погоджується з доводами позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам чинного законодавства.

Що стосується посилання позивача за зустрічним позовом щодо укладення спірного кредитного договору під впливом оману з боку банку, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, то суд погоджується з доводами відповідача, що оман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оману її банком при укладенні договору, тоді як відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману.

Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд зважує також на те, що факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та подальше його виконання свідчить про згоду останнього з його умовами.

Тому, за наведеного в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат судом за результатами розгляду справи вирішено відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.»

В судове засідання сторони не зявилися, були повідомлені про час і місце засідання. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст. 219 ЦПК України виправити зазначену описку в рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.209,210,219 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Викласти описову та мотивувальну частину рішення суду наступним змістом: - «Згідно позову, відповідно до укладеного договору №DNC0GK00000023 від 26 травня 2006 року відповідач ОСОБА_1, (надалі - боржник) в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Станом на 17 грудня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 30574,34 доларів США, що еквівалентно 718802,73 грн., з яких: 9900,87 доларів США заборгованість за кредитом; 8035,78 доларів США заборгованість по процентам; 1432,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11205,49 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Позивач вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, він має право на стягнення в судовому порядку зазначеної заборгованості з відповідача, тому просить суд ухвалити відповідне рішення.

В свою чергу відповідач звернувся до позивача зі зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що 26 травня 2006 року, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» якого було змінено в подальшому на Публічне акціонерне товариство та ним було укладено кредитний Договір №DNC0GK00000023. ОСОБА_1 просить визнати недійсним вищезазначений договір, у зв»язку з укладенням його під впливом обману з боку відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких умов вважає, що кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, із стосуванням встановлених цивільним законодавством України наслідків недійсності.

В своїй позовній заяві наголошує на тому, що він був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитися лише на ті умови, які йому були запропоновані банком, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, зазначивши, що підстави для визнання кредитного договору та договору поруки відсутні, оскільки оспорюваний договір підписаний обома сторонами, сторони виконували його умови, відповідач певний час здійснював погашення кредиту, вчиняв дії на погашення кредиту, що засвідчує його згоду з умовами договору, засвідчивши це також своїм підписом в договорі. Зміст договору не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також наголосила на тому, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту обману банку при складанні кредитного договору, як підставу визнання його недійсним.

Представник відповідача проти первісного позову заперечив, в своїх доводах посилаючись на не доведеність позивачем та відсутність підстав для його задоволення, вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі наданих пояснення учасників процесу, їхніх доводів на обгартування своїх вимоги та досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNC0GK00000023. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, в визначені кредитним договором строки кредитні кошти не повернула, внаслідок чого станом на 17 грудня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 30574,34 доларів США, що еквівалентно 718802,73 грн., з яких: 9900,87 доларів США заборгованість за кредитом; 8035,78 доларів США заборгованість по процентам; 1432,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11205,49 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Нарахована позивачем пеня становить 11205,49 грн., що значно перевищує збитки, які завдані ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми в розмірі 9000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 710639 (сімсот десять тисяч шістсот тридцять девять) гривень 69 копійок, яка складається з наступного: 9900,87 доларів США, що еквівалентно 248016,80. заборгованість за сумою кредиту; 8035,78 доларів США, що еквівалентно 201296,28 грн. заборгованість по процентам; 9000 доларів США, що еквівалентно 225450 грн. сума пені; 1432,20 доларів США, що еквівалентно 35876,61 грн. заборгованість по сплаті комісії. В іншій частині позову слід відмовити.

Що стосується поданого зустрічного позову, то суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити в повному обсязі, з огляду на таке.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNC0GK00000023. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11000,00 доларів США. Договір укладено та підписано обома сторонами, таким чином сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не заявляв додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обовязки він виконав належним чином.

А відтак, суд не погоджується з доводами позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам чинного законодавства.

Що стосується посилання позивача за зустрічним позовом щодо укладення спірного кредитного договору під впливом оману з боку банку, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, то суд погоджується з доводами відповідача, що оман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оману її банком при укладенні договору, тоді як відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману.

Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд зважує також на те, що факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та подальше його виконання свідчить про згоду останнього з його умовами.

Тому, за наведеного в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат судом за результатами розгляду справи вирішено відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.»

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя