У х в а л а

іменем україни

5 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Ситнік О.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Миколаївського обласного краєзнавчого музею, третя особа - Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва, про стягнення грошової допомоги та компенсації у зв'язку з порушенням строків її виплат, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із указаним позовом.

Зазначала, що 2 липня 2007 року вона звільнилася з посади головного зберігача фондів музею за власним бажанням.

З 3 липня 2007 року їй призначена наукова пенсія, але при звільненні відповідач не виплатив їй грошову допомогу в розмірі

6 місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат.

Після виходу на пенсію позивачка продовжила працювати на посаді головного зберігача фондів за контрактом, строк якого закінчився 18 липня 2014 року.

Вважає, що при виході на пенсію їй не була виплачена грошова допомога в розмірі 6 місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, як передбачено ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

З огляду на викладене просила суд стягнути з відповідача грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію з посади наукового працівника у розмірі 5 834 грн 40 коп. та 12 647 грн 58 коп. компенсації у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 вересня 2015 року рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2015 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на відсутність доказів того, що наукова діяльність музею була на час звільнення позивачки для нього основною та сам музей був атестований. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, з 9 вересня 1972 року по 3 листопада

1987 року займала різні посади (а. с. 7-9).

Згідно з наказом від 4 листопада 1987 року № 243/1

ОСОБА_6 переведена на посаду головного зберігача фондів краєзнавчого музею (а. с. 114).

На підставі наказу від 25 червня 2007 року № 3/1-92 із займаної посади позивача звільнено з 2 липня 2007 року за власним бажанням

(а. с. 23).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції до 9 липня 2007 року) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів. Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам − за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам − за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога у розмірі

шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків − 12,5 років; для жінок − 10 років.

Отже, для надання грошової допомоги науковому працівнику повинні бути наявні у сукупності такі умови:

− вихід на пенсію, тобто звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (ст. 38 КЗпП України). Досягнення пенсійного віку і оформлення пенсії без звільнення не є виходом на пенсію;

− працівник має виходити (звільнятися) на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку:

− чоловікам за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років;

− жінкам за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років;

− звільнення має бути проведене тільки з наукової (науково-педагогічної) посади. Перелік наукових (науково-педагогічних) посад визначено ст. 22-1 та ст. 22-2 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» тапостановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року

№ 257;

− науковий працівник повинен мати стаж роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257, для чоловіків − 12,5 років, для жінок −10 років.

Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статей 22-1, 22-2 цього Закону.

Кабінет Міністрів України постановою від 4 березня 2004 року № 257 відповідно до припису названої вище статті затвердив Перелік посад наукових працівників, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Згідно із п. 4 зазначеного Переліку посад (в редакції на час звільнення) передбачені наступні посади: керівник (завідуючий, начальник), заступники керівника (завідуючого, начальника), головний конструктор (інженер, технолог тощо), наукового підрозділу (відділення, комплексу, центру, відділу, лабораторії, сектора бюро, групи); головний науковий співробітник; провідний науковий співробітник; старший науковий співробітник; науковий співробітник; молодший науковий співробітник.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України обґрунтовано виходив з того, що посада головного зберігача фондів музею не відноситься до посад, зазначених у Переліку, а тому не є науковою посадою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

О.М. Ситнік

О.В. Ступак