Справа № 454/2190/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2»як ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Сокальська державна нотаріальна контора та Сокальська районна державна адміністрація в особі відділу державної реєстрації про поновлення терміну позовної давності, визнання недійсним ( удаваним) договору дарування житлового будинку , визнання договору дарування договором купівлі продажу, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок ,-

, ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 подала позов в суд до ОСОБА_2»як ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Сокальська державна нотаріальна контора та Сокальська районна державна адміністрація в особі відділу державної реєстрації про поновлення терміну позовної давності, визнання недійсним ( удаваним) договору дарування житлового будинку , визнання договору дарування договором купівлі продажу, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з наступних підстав :

02 грудня 2003 року дочка позивачки ОСОБА_5 ( на той час ОСОБА_6 ) уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, актовий запис № 14 в Свитазівській сільській раді Сокальського району .

В зв»язку з тим, що позивачка перебувала з 2001 року на заробітках в Італії , вона ще до укладення вказаного шлюбу вирішила купити для дочки квартиру в м.Сокаль , однак заощаджених нею коштів для цього було недостатньо і дочкою вирішили купити житловий будинок в с. Свитазів Сокальського району Львівської області по вул.. Дружби , 17 , який підшукала її дочка у гр.. ОСОБА_4. В зв»язку із тим , що на момент купівлі будинку вона перебувала за кордоном не могла приїхати в Україну через відсутність документів, а у дочки не було паспорта, вони вирішили оформити будинок на зятя, оскільки він та дочка ще до укладення шлюбу тривалий час проживали у фактичних шлюбних відносинах однією сім»єю, мали намір одружитися , що і зробили в грудні 2003 року) у позивачки не виникало сумнівів щодо порядності майбутнього зятя.

17 вересня 2003 року будинок було відчужено власником ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2»як В.Б. як дарунок і між сторонами укладено договір дарування житлового будинку. Договір посвідчено державним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1-3032. Фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу , а не договір дарування , оскільки позивачка повністю сплатила продавцю ОСОБА_4 вартість будинку 10 000 гривень, а окрім того «даритель « та «обдарований» є зовсім чужими людьми і до укладення договору вони знайомі не були , а тому у відповідача ОСОБА_4 не було жодних підстав укладати договір дарування на користь відповідача ОСОБА_2»як ОСОБА_3. Такий договір було укладено з відома обох сторін , оскільки на той час держмито з договору дарування було меншим як з договору купівлі продажу. Таким чином між сторонами було укладено удаваний правочин договір дарування для приховання правочину , який вони насправді вчинили договору купівлі продажу. У відповідності до ч.2 ст. 55 ЦК України якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду , то застосовується правила, що регулюють ту угоду ,яку сторони мали на увазі.

Покупцем будинку за даним договором фактично була позивачка , оскільки будинок було придбано нею, виключно за її власні кошти, до яких відповідач ОСОБА_2»як ОСОБА_3 не має жодного відношення.

Укладаючи спірний договір на ім.»я зятя ОСОБА_2»як В.Б. позивачка мала намір в подальшому переоформити на себе, однак змогла приїхати в Україну ненадовго лише в 2006 році, але не поспішала , оскільки вважала , що відносини між дочкою та зятем ОСОБА_2»як В.Б. були нормальними, а тому позивачка зможе це зробити в будь який час. Вже на той час відносини між дочкою і зятем значно погіршились, оскільки зять постійно вчиняв сварки та наносив дочці побої, однак дочка не повідомляла позивачку, що вони мали намір розлучитися.

12 січня 2007 року дочка позивачки та відповідач ОСОБА_2»як В.Б. розірвали шлюб, актовий запис № 8, а тому позивачка вважає, враховуючи, що вона на цю дату перебувала за кордоном і не могла самостійно звернутися до суду з позовом, однак такі були подані 19.01.2007 року та 03.06.2009 року, однак рішення за цими позовами не ухвалено.

Той факт , що позивачка виступила покупцем спірного будинку підтверджується наступним : 1) грошові кошти , що становлять ціну будинку в сумі 10000 гривень, є особистими коштами позивачки , які вона надсилала з-за кордону на картковий рахунок в в Євро № 613887 в КБ «Приватбанк» і передані її дочкою особисто продавцю ОСОБА_4; 2) в спірну квартиру дочка позивачки прописалася 15.12.2003 року разом із своїм неповнолітнім сином від першого шлюбу і проживає в даному будинку на даний час. Відповідач ОСОБА_2»як В.Б. на даний час в будинку не проживає, а проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, куди вселився ще до розірвання шлюбу з дочкою; 3) твердженнями відповідача ОСОБА_4 про те, що фактичним покупцем будинку є позивачка, що її дочка передавала кошти і що мала місце купівля продаж будинку, а не дарування; 4) після укладення договору будинок та ключі від будинку були передані продавцем дочці позивачки, оскільки дочка від імені позивачки виконала всі зобов»язання за договором і оплатила вартість будинку.

ОСОБА_8 до вимог ст. 234 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року із наступними змінами та доповненнями) за договором купівля-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Позивачкою та продавцем ОСОБА_4 виконані всі умови договору , а тому позивачка є покупцем спірного будинку.

На момент купівлі-продажу спірного будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів складався із трьох житлових кмнат , житловою площею 47,7 кв.м., коридору, кухні , , кладової загальною площею 72,5 кв.м. та потребував капітального ремонту. Ремонт будинку проводила дочка позивачки разом із відповідачем ОСОБА_2»яком В.Б. за кошти позивачки, які вона протягом всього часу їх спільного проживання надсилала дочці. Відповідач ОСОБА_2»як В.Б. періодично виїзджав на заробітки в м.Москву, однак коштів , які він надавав для ремонту будинку, було недостатньо, оскільки вони використовувалися для потреб сім»ї. В зв»язку із цим відповідач ОСОБА_2»як В.Б. має право на грошову компенсацію частини коштів використаних на ремонт.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 55, 234 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) позивачка просить суд визнати недійсним (удаваним) договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1- 3032 та скасувати його . Визнати , що договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі № 1-3032 є договором купівлі продажу житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнати за позивачкою право власності на спірний будинок.

В подальшому позивачкою було подано 26.10.2015 року доповнення до позовної заяви , зокрема позивачка просить суд :

визнати поважними причини пропуску позивачкою позовної давності і поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту її майнових прав по даному позову .

Визнати недійсним (удаваним) договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1- 3032 .

Визнати , що договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі № 1-3032 є договором купівлі продажу житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Скасувати державну реєстрацію права власності власності ОСОБА_2»як ОСОБА_3 на житловий будинок № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги уточнили та просили уточнені позовні вимоги задоволити, в обґрунтування зіслалися на обставини викладені в позові та додатково пояснили, що позивачка ОСОБА_10 тривалий період працювала за кордоном і передавала кошти на купівлю продаж даного будинку для себе, бо на той час проживала в аварійному будинку. ОСОБА_2 жодного доступу до даного будинку не мав , ключів від даного будинку теж не мав . Всі комунальні послуги і витрати по обслуговуванню будинку лягли на ОСОБА_1 На ім»я ОСОБА_2 лише уклали договір дарування 17.09.2003 року . ОСОБА_11 ОСОБА_2 є чужа незнайома людина , якій чомусь ОСОБА_4 раптово подарував спірний будинок. Фактично був укладений договір купівлі продажу будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується їх письмовими заявами. Інтереси ОСОБА_4 тоді представляла його мама ОСОБА_12 Позивачка ОСОБА_1 через дочку сплатила за будинок ОСОБА_4 через його маму ОСОБА_12 свої кошти в сумі 10000 гривень. Це підтверджується письмовою заявою ОСОБА_12 В матеріалах справи наявні квитанції про переказ грошових коштів ОСОБА_1 з Італії своїй дочці ОСОБА_13 , яка передавала дані кошти відповідачу ОСОБА_4 за купівлю-продаж даного будинку. ОСОБА_14 купівлі продажу спірного будинку дочка позивачка ОСОБА_6 та неповнолітня дитина, а це ще раз підтверджує , що ОСОБА_2 немає жодного відношення до купівлі продажу даного будинку. Одружилися дочка позивачки ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 через кілька місяців після укладення договору , але до цього вони тривалий час проживали в цивільному шлюбі і на момент укладення договору також. Спірний будинок на момент оформлення договору був в придатному для проживання стані . Відповідач ОСОБА_15 та дочка позивачки ОСОБА_6 з неповнолітнім сином після одруження певний час проживали в спірному будинку . На даний час в даному будинку проживає позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_16 і вони живуть там з моменту купівлі даного будинку, в будинку є їх речі.

Спірний договір був укладений в 2003 році , і позивачкою було подано позов в межах строку позовної давності , однак судом не було прийнято рішення по суті даного спору, строк позовної давності зупиняється з моменту подання позову в суд. Просить позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю , просив позов задоволити та пояснив, що він в нотаріальній конторі підписав лише один якийсь документ, а чи це був договір дарування чи купівлі продажу він не памятає. Цими всіма питаннями займалася його мама ОСОБА_12, зокрема вона отримала кошти за купівлю-продаж їх будинку від позивачки ОСОБА_1 через її дочку ОСОБА_5 Він точно не пригадує вже яку саме суму грошей отримала мама від позивачки за купівлю продаж спірного будинку. Він проживає з 2002 року в м.Мостиська , а перед тим він жив в будинку в с.Свитазів в будинку по вул.. Дружби, 17 , який вони згодом продали позивачці. Його мама фактично прийняла рішення про продаж спірного будинку і вона цим займалася та домовлялася про умови продажу будинку позивачці. Він особисто з відповідачем ОСОБА_2»яком В.Б. ніколи не спілкувався і він навіть його не знає. Він ні з ким взагалі не спілкувався щодо продажу їх будинку. ОСОБА_11 раз лише він з мамою приїзджав в с.Свитазів Сокальського району домовлятися щодо продажу їх будинку. В нього ніколи не було підстав , щоб дарувати чужому чоловіку , зокрема ОСОБА_2»яку В.Б. , свій житловий будинок, з приводу якого йде зараз спір. З представниками позивачки (дочкою) мама вела перемовини про продаж їх будинку, а не дарування. Вони свій будинок продали , однак гроші за будинок він не брав, а ці кошти отримала його мама від дочки позивачки. Власником будинку був він, оскільки він успадкував його після покійних діда та баби. Підпис в договорі дарування дійсно його. Він знав , що вони продають їх житловий будинок та погоджувався на всі умови продажу.

Представник відповідача ОСОБА_4. ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю , просила позов задоволити та пояснила, що вона є мамою відповідача ОСОБА_4. Вони з сином продали спірний будинок в с.Свитазів по вул.. Дружби, 17 саме позивачці. До них в м.Мостиська приїзджала дочка позивачки ОСОБА_13 та її чоловік ОСОБА_17 і вони домовлялися про саме продаж спірного будинку та ціну продажу будинку. Її син ОСОБА_4 є товаришом чоловіка ОСОБА_13 ОСОБА_17. Дочка позивачки від її імені заплатила їм гроші за даний житловий будинок і тоді вони його переоформили на них. Гроші їм давали за продаж житлового будинку частинами, оскільки вона так домовилися з позивачкою і вони знали , що їх не здурять. ОСОБА_11 вона ще тоді говорила дочці позивачки ОСОБА_5, навіщо вони переписують будинок фактично на чужу людину на відповідача ОСОБА_2»як ОСОБА_8 ОСОБА_2»яка В.Б. ні вона , ні її син до укладення спірного договору в нотаріуса вони не знали, і він нічого доброго їм не зробив , щоб йому вони подарували житловий будинок. Вони ОСОБА_2 бачили вперше лише в нотаріуса. ОСОБА_11 ОСОБА_2 запевняв дочку позивачки, що після розписки з нею він перепише будинок чи на дочку позивачки чи на позивачку. За продаж спірного будинку вони з сином отримали 10 000 гривень від позивачки, і дані кошти передавала їм завдаток дочка позивачки ОСОБА_13, а решту грошей дочка позивачки ОСОБА_5. Син підписався в договорі в нотаріальній конторі. Вона не знає чому уклали саме договір дарування житлового будинку, а не купівлю-продаж, однак ОСОБА_5 говорила їй , що так буде дешевше при оформленні цього договору. Гроші вони отримали за продаж житлового будинку та земельної ділянки. В даному житловому будинку можна було жити і без ремонту . Даний житловий будинок і земля їм звичайно потрібні, і якщо суд їм їх поверне, то вони ще раз їх продадуть. Податок за землю до продажу житлового будинку і землі оплачував повністю її син ОСОБА_18. ЇЇ син відповідач ОСОБА_4 знав , що вони продають їх житловий будинок та погоджувався на всі умови продажу. Син в нотаріуса підписав договір, оскільки йому було все рівно який договір він підписує.

Відповідач ОСОБА_2»як В.Б. та його представники ОСОБА_19 та ОСОБА_2»як М.І. в судовому засіданні проти позову заперечили, просили в позові відмовити та пояснили, що саме він відповідач ОСОБА_2 купив даний будинок в вересні 2003 року в відповідача ОСОБА_4 Гроші він передавав останньому для погашення заборгованості по послугах за житловий будинок ( світло , газ ) приблизно 4000 гривень, та кошти для переоформлення житлового будинку на відповідача ОСОБА_4 після смерті його діда, а також давав кошти відповідачу ОСОБА_4 на пам»ятник його діду та бабі. Спочатку він давав ОСОБА_4 4000 гривень в м.Мостиська на погашення заборгованості, а всього він тричі їздив туди до ОСОБА_4 з цих питань. Розписок про отримані кошти він не брав у ОСОБА_4. На даний час ОСОБА_4 обманює суд щодо не отримання від нього жодних коштів. Даний житловий будинок був непридатний для проживання , в будинку не було стелі, були гнилі двері, а тому він до одруження з дочкою позивачки зробив ремонт в даному будинку. Дочка позивачки ОСОБА_5 почала проживати в даному житловому будинку в 2010 році, а до того в будинку проживав ОСОБА_20 і він одночасно був і сторожом в будинку, і він йому платив за це. Позивач ОСОБА_1 це є матір його колишньої дружини і в 2010 році вона почала проживати в спірному будинку. Позивачка ОСОБА_1 жодного відношення до придбання даного будинку немає. В грудні 2003 року він одружився з дочкою позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_14 купівлі продажу ним будинку, відповідач ОСОБА_4 уклав з ним договір купівлі-продажу будинку. Позивачка ОСОБА_1 йому не передавала жодних коштів для придбання даного будинку у відповідача ОСОБА_4 Дочка позивачки ОСОБА_13 не була присутня взагалі при оформленні договору і не мала до цього жодного відношення. До одруження з дочкою позивачки він в спірному будинку зробив ремонт за особисті кошти, зокрема зробив двері, вікна, кухню, потолок зробив з гіпсокартону. ОСОБА_14 одруження з дочкою позивачки вони купили меблі, телевізор . Також вони за спільні кошти з дружиною добудували господарську будівлю, гараж. Він наполягав на укладенні саме договору дарування житлового будинку з ОСОБА_4 , щоб в майбутньому не було претензій зі сторони майбутньої дружини дочки позивачки ОСОБА_5 Позивачка ОСОБА_1 купляла в селі Свитазів іншу хату колишнього священника, а зараз цей будинок пустує. Йому нічого не відомо, щодо передачі коштів від ОСОБА_13 до ОСОБА_4 за придбання будинку. З дочкою позивачки він припинив проживати в 2005 році, а в 2006 році шлюб з нею розірвав. В середині 2006 року він перестав проживати в спірному будинку, а почала проживати ОСОБА_5 з чоловіком та своїм батьком. Даний будинок був подарований відповідачем ОСОБА_4 йому за надані ним йому платні послуги, зокрема за погашення комунальних боргів по даному будинку, за надані кошти на переоформлення будинку з діда на відповідача, та за надані кошти на виготовлення памятників для діда та баби. Він укладав в м.Сокалі договір з ОСОБА_4 і всім було зрозуміло, що це був договір дарування будинку. Він не визнає, що був укладений договір купівлі-продажу будинку між відповідачем ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 Спірний будинок зареєстрований за ним на праві власності на даний час. Він звертався в суд з позовом про виселення з даного житлового будинку баби та діда його бувшої дружини. Також до нього вже зверталися в суд з таким самим позовом, однак суд залишив даний позов без розгляду. Позивачка ОСОБА_1 зверталася до нього з пропозицією , що вона викупить в нього цей будинок за кошти , які заробить в Італії. Він запропонував ціну позивачці за будинок в розмірі 15000 доларів США і він вже чекає на гроші з 2008 року . На даний він проживає у іншому власному будинку в с.Свитазів. Даний будинок він отримав в подарунок від ОСОБА_4 та мав мету його перепродати. ОСОБА_4 він знає з 2000 року, оскільки приходив останній до нього в селі в магазин. Інших будинків йому ніхто не дарував більше. Він за місяць перед оформленням договору дарування домовлявся з ОСОБА_4 про умови договору. Щодо заяв ОСОБА_4 про те , що вони незнайомі та ніяких коштів він йому не передавав, то він вважає, що йому так сказали говорити і він говорить. Ключі від будинку ОСОБА_4 йому зразу передав, однак потім замки в дверях поміняли. Позивачка ОСОБА_1 з Італії жодних коштів йому не передавала.

Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю , просила позов задоволити та пояснила, що її мама позивачка по справі хотіла придбати цей будинок для її сестри ОСОБА_5 . Вона взнала , що в селі по сусідству ОСОБА_4 продає хату , а вона добре знала ОСОБА_4 і говорила з ним про продаж цього будинку. Її мама переказувала кошти переказами із-за кордону, а вона їздила до ОСОБА_4 в м.Мостиська та передавала їм кошти за цей будинок, зокрема спочатку передала мамі ОСОБА_21 аванс 6000 гривень, а потім ще решту 4000 гривень . ЇЇ мама говорила їй переписати цей спірний будинок на дочку ОСОБА_22, однак оскільки остання на момент оформлення договору в нотаріуса не мала паспорта , то вирішили оформити на майбутнього зятя ОСОБА_2 .В подальшому вони добудовували вже спірний будинок за гроші матері. Вони наймали майстрів по ремонту будинку, певні роботи робили самі. В нотаріальній конторі були - вона, її сестра ОСОБА_5, ОСОБА_4, його мама ОСОБА_23, ОСОБА_2»як ОСОБА_24 передачі коштів нею ОСОБА_23 в м.Мостиська був один раз присутній її чоловік ОСОБА_17. ОСОБА_2»як В.Б. теж їздив з ними в м.Мостиська і він був шофером в автомобілі, яким вони їздили, однак в будинок до ОСОБА_23 він не заходив.

Представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув , однак подав заяву про слухання справи у їх відсутності та прийняти

рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Сокальської районної державної адміністрації в особі відділу державної реєстрації в судове засідання не прибув , однак подав в суд заяву від 24.05.2016 року № 595/02-25 про слухання справи у їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав :

Як встановлено судом із матеріалів цивільної справи правовідносини виникли 17 вересня 2003 року, а відтак суду слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року з подальшими змінами та доповненнями.

ОСОБА_8 до ч.1 ст.41 ЦК УРСР в редакції 1963 року вбачається, що угодами визнаються дії громадян і організацій , спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов»язків .

ОСОБА_8 до ч.1 ст. 243 ЦК УРСР вбачається, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

ОСОБА_8 до ч.1 ст. 244 ЦК УРСР вбачається, що договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

ОСОБА_8 до ч.1 ст. 224 ЦК УРСР вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві , а покупець зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

ОСОБА_8 до ч.1 ст. 227 ЦК УРСР вбачається, що договір купівлі продажу повинен бути нотаріально посвідчений , якщо хоча б однією з сторін є громадяним. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу).

ОСОБА_8 до ч.2 ст.58 ЦК УРСР удаваною є угода, яка укладена з метою приховати іншу угоду. В такому випадку застосовуються правила, які регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Тобто, законом встановлено, що удаваність угоди визначається її змістом і не передбачено можливості зміни суб»єктивного складу учасників угоди шляхом переведення прав чи покладення обов»язків на осіб, які не були сторонами угоди.

Стаття 58 ч.2 Цивільного кодексу 1963 року узгоджується із змістом ст.235 ЦК України у якій прописано, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

ОСОБА_8 до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов»язки сторін виникають, але не ті, що випливають із змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

ОСОБА_8 до статті 59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_8 до статті 218 ч.1 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В час укладення оспорюваного договору діяли аналогічні положення, закріплені статтею 46 ЦК УРСР.

В постанові у справі № 6-69цс14 від 18.06.2014 року про визнання договорів дарування недійсними, Верховний суд України дав наступний правовий висновок, зокрема : відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12 було надано наступний правовий висновок, зокрема : відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме .

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24вересня 2014 року у справі №6- 116цс14 було надано наступний правовий висновок , зокрема : відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним (ст.235 зазначеного Кодексу) .

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-9цс14 було надано відповідний правовий висновок , зокрема : відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру всупереч вимогам ст. 717 ЦК України є підставою для визнання договору дарування недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203 та ст. 229 зазначеного Кодексу .

Правова позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 24.04.2013 року у справі №6-51284св/13 та в ухвалі від 14.11.2012 року у справі № 6-20218 св зазначає, що стаття 58 ЦК УРСР як і ст.235 чинного ЦК України не передбачає можливості визнання певного правочину удаваним в якійсь його частині, оскільки за змістом даної статті, удаваний правочин в цілому не породжує тих наслідків, які ним обумовлені. Не можна вважати наслідком удаваного правочину визнання його недійсним у частині суб»єкта, оскільки у ст. 235 ЦК України не передбачено можливості застосування інших правових наслідків, окрім поширення на правовідносини сторін норм, що регулюють прихований правочин.

ОСОБА_8 до статті 76 ЦК УРСР перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_8 до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_8 до зазначеної норми права суд має право вирішити питання щодо поновлення строку позовної давності у судовому засіданні .

ОСОБА_8 до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи строк позовної давності у позивача не сплив станом на 01.01.2004 року, відтак до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України про позовну давність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що дочка позивачки ОСОБА_13 є його дружиною. Щодо укладення спірного договору дарування житлового будинку , то йому відомо , що фактично це був договір купівлі - продажу будинку . Він з дружиною їздив в м.Мостиська вул.. Машиністів , 22, до сім»ї ОСОБА_23 та домовляли про продаж будинку, позивачка висилала їм із за кодону кошти , а його дружина передавала ці кошти сім»ї ОСОБА_23. Спочатку його дружина передала завдаток, а потім решту домовленої суми, а всього 10000 гривень. Він був присутній при передачі цих коштів. ОСОБА_2»як В.Б. їздив з ними в м.Мостиська та був в машині і чекав їх на вулиці. Оформили договір дарування, бо на той час дочка позивачки ОСОБА_5 мала проблеми з паспортом, а тому оформили на її співмешканця ОСОБА_2»яка ОСОБА_14 оформлення договору дарування ОСОБА_2»як В. та ОСОБА_5 одружилися та жили в будинку 2-3 роки, зробили ремонт . Ремонт будинку робили майстри, яких замовляла та оплачувала роботу позивачка. На даний час в будинку проживає позивачка та її чоловік.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що позивачка є його дружиною і вони на даний час проживають в спірному будинку. Цей спірний будинок позивачка купила в сім»ї ОСОБА_23 для своєї дочки ОСОБА_22. Позивачка була на заробітках в Італії і переказувала через банк кошти дочці, а та передала ці кошти ОСОБА_23. Комунальні послуги за будинок платить він. Іншого житла для проживання він з дружиною немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що цей договір дарування вона як державний нотаріус посвідчувала 17.09.2003 року, а як вже це було детально вона не пригадує. Людей сторін договору візуально вона теж не пригадує вже. Вона роз»яснює людям лише зміст правочину та посвідчує правочин. Підписи в договорі сторін наявні і розбірливі. Спірний будинок був подарований, а якщо б сторони оформляли б договір купівлі продажу будинку , то вони додатково б мали сплати 1% від вартості будинку в Пенсійний фонд. Якщо був укладений договір дарування , замість договору купівлі продажу на іншу особу, то можливо дочка позивачки була дуже закохана в ОСОБА_2

ОСОБА_8 до договору дарування житлового будинку № 17 по вул. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1- 3032 вбачається, що ОСОБА_4 подарував, а гр.. ОСОБА_2 прийняв в дар житловий будинок № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області.

ОСОБА_8 до звіту КП ЛОР Червоноградське МБТІ про незалежну оцінки будинковолодіння вбачається , що станом на 29 лютого 2008 року ринкова вартість житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області становить 162610 гривень.

ОСОБА_8 до технічного паспорту виданого КП ЛОР Червоноградське МБТІ вбачаються , що технічні характеристики житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області.

ОСОБА_8 до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР Червоноградське МБТІ від 23.09.2003 року № 1545657 вбачається , що ОСОБА_2»як ОСОБА_3 є власником житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області згідно договору дарування від 17.09.2003 року.

ОСОБА_8 до свідоцтва про одруження серія І-СГ № 152807 вбачається , що ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_6 одружилися 02.12.2003 року № 14.

ОСОБА_8 до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-СГ № 022154 вбачається , що шлюб ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано 12.01.2007 року актовий запис № 8.

ОСОБА_8 до довідок КП Приватбанк №983 /2 від 11.01.2007 року та 15.01.2007 року № 986/2 вбачається , що в банку були відкриті два рахунки на ім.»я ОСОБА_2»як Н.Я. і на на них був рух коштів за період з 20.06.2002 року по 05.04.2006 року 2330 євро, а за період з 01.04.2004 року по 11.01.2007 року 12157 , 41 євро.

ОСОБА_8 до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 26.12.2008 року по цивільній справі № 2-548/2008 вбачається , що позов ОСОБА_2»як ОСОБА_25 до ОСОБА_2»як ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку недійсним залишено без розгляду.

ОСОБА_8 до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 16.12.2010 року по цивільній справі № 2-210/2010 вбачається , що позов ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2»як ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування житлового будинку недійсним і визнання права власності на будинок залишено без розгляду.

ОСОБА_8 до письмової заяви відповідача ОСОБА_4 від 20.10.2015 року вбачається , що даний цивільний позов про визнання недійсним договору дарування житлового будинку в с.Свитазів вул..Дружби , 17 він визнає повністю повністю, просить цивільну справу в подальшому розглядати у його відсутності та задовільнити позов повністю.

ОСОБА_8 до письмової заяви представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 від 20.10.2015 року вбачається , що в вересні 2003 року вона від імені свого сина ОСОБА_4 здійснила продаж житлового будинку в с.Свитазів вул..Дружби, 17 . Даний будинок був проданий за 10000 гривень. Дані кошти були отримані нею від ОСОБА_13. Вона заявляє, що будинок був проданий , а не подарований.

ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_4 від 16.04.2007 року вбачається , що він 17 вересня 2003 року подарував хату за адресою: Сокальський район с. Свитазів вул..Дружби , 17 ОСОБА_2»яку ОСОБА_3. Фактично це був договір купівлі- продажу , а не дарування, відповідно до якого покупець ОСОБА_1 купила в нього житловий будинок за 10000 гривень, з проханням оформити договір дарування ( оскільки держмито менше), на майбутнього зятя.

ОСОБА_8 до довідки №140 від 11.07.2012 року виданої виконавчим комітетом Свитазівської сільської ради вбачається , що будинок за адресою: Сокальський район с. Свитазів вул..Дружби , 17 належить на праві особистої власності ОСОБА_2»яку ОСОБА_3. В будинку зареєстровані власник, колишня дружина ОСОБА_26 та її син ОСОБА_27 Заборони і арешти на будинок та земельну ділянку відсутні. Земельна ділянка не приватизована.

ОСОБА_8 до акту виконавчого комітету Свитазівської сільської ради від 16.07.2012 року вбачається , що в будинку за адресою: Сокальський район с. Свитазів вул..Дружби , 17 проживає без реєстрації ОСОБА_16.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення з наступних підстав :

щодо позовної вимоги щодо визнання договору дарування удаваним, то в судовому засіданні судом встановлено , що згідно показів відповідача ОСОБА_4 та його представника мами ОСОБА_12 фактично був укладений договір купівлі продажу будинку між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 Зокрема його мама ОСОБА_12 отримала кошти за купівлю-продаж їх будинку від позивачки ОСОБА_1 через її дочку ОСОБА_5 Він точно не пригадує вже яку саме суму грошей отримала мама від позивачки за купівлю продаж спірного будинку. Він особисто з відповідачем ОСОБА_2»яком В.Б. ніколи не спілкувався і він навіть його не знає. В нього ніколи не було підстав , щоб дарувати чужому чоловіку , зокрема ОСОБА_2»яку В.Б. , свій житловий будинок, з приводу якого йде зараз спір. З представниками позивачки (дочкою) мама вела перемовини про продаж їх будинку, а не дарування. Вони свій будинок продали , однак гроші за будинок він не брав, а ці кошти отримала його мама від дочки позивачки.

ОСОБА_8 до даних показів в судовому засіданні представника відповідача мами ОСОБА_12 вбачається, що фактично був укладений договір купівлі продажу будинку між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 зокрема за продаж спірного будинку вони з сином отримали 10 000 гривень від позивачки, і дані кошти передавала їм завдаток дочка позивачки ОСОБА_13, а решту грошей дочка позивачки ОСОБА_5. Син підписався в договорі в нотаріальній конторі. Вона не знає чому уклали саме договір дарування житлового будинку, а не купівлю-продаж, однак ОСОБА_5 говорила їй , що так буде дешевше при оформленні цього договору.

Дані покази відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_12 є аналогічними до показів представника позивача, представника третьої особи ОСОБА_13, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2»як В.Б. теж вказав на те, що між ним та ОСОБА_4 фактично не було укладено договору дарування , а відбулася фактично купівля - продаж будинку, оскільки дарування передбачає безоплатну передачу майна від однієї особи до іншої, а відповідач ОСОБА_2»як В.Б. стверджував , що надав ОСОБА_4 певну грошову суму для погашення заборгованості по послугах за житловий будинок ( світло , газ ) приблизно 4000 гривень, та кошти для переоформлення житлового будинку на відповідача ОСОБА_4 після смерті його діда, а також давав кошти відповідачу ОСОБА_4 на пам»ятник його діду та бабі, а тому останній переписав на нього будинок.

В постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12 було надано наступний правовий висновок, зокрема : відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме .

Тобто в судовому засіданні судом встановлено, що фактично між сторонами було укладено угоду ( договір дарування будинку ) для приховання іншої угоди ( купівлі продажу будинку) , який сторони насправді вчинили . Також судом в судовому засіданні встановлено відсутність у відповідача ОСОБА_4 під час укладення договору дарування 17.09.2003 року волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного житлового будинку , та встановлено фактичну передачу спірного житлового будинку за умови вчинення на користь ОСОБА_4 як дарувальника будь-якої дії майнового характеру ( отримав від позивачки ОСОБА_1 10000 гривень за житловий будинок).

ОСОБА_8 до ч.2 ст.58 ЦК УРСР удаваною є угода, яка укладена з метою приховати іншу угоду. В такому випадку застосовуються правила, які регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі тобто правила , що регулюють угоду купівлі продажу житлового будинку.

На підставі вищенаведеного дану позовну вимогу слід задоволити та визнати удаваним договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1- 3032 . Також слід визнати , що договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі № 1-3032 є фактично договором купівлі продажу житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, оскільки це підтверджено зібраними доказами по справі . Також в зв»язку із вищенаведеним слід скасувати державну реєстрацію права власності власності ОСОБА_2»як ОСОБА_3 на житловий будинок № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області.

ОСОБА_8 до ст. 79 ЦПК України вбачається , що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов»язаних із розглядом справи. ОСОБА_8 до ст.88 ЦПК України вбачається, що стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачкою було оплачено по даній справі судовий збір в сумі 1626 грн. 20 коп. , а тому дані кошти підлягають до стягнення в користь позивачки з відповідачів в рівних частинах, тобто солідарно.

В зв»язку із цим слід стягнути з ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по даній справі по оплаті судового збору в сумі 1626 гривень 20 копійок солідарно.

ОСОБА_8 до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи строк позовної давності у позивача по даному позову не сплив станом на 01.01.2004 року, відтак до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України про позовну давність.

Перебіг строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. В ст.ст . 257 та 258 ЦК України зазначено загальний строк та спеціальний строк позовної давності. У зазначеній справі строк позовної давності у позивача почав спливати з 02.09.2009 року року, тобто з часу коли позивач взнала про цей спірний договір дарування та подала позов в суд ( справа № 2-1040/2009 р.) щодо визнання його недійсним , однак на думку суду даний строк позовної закінчився фактично на момент подачі даного позову .

Однак суд визнає поважною причину пропуску позивачкою строку позовної давності по даному позову, оскільки позивачка фактично не отримувала будь-якого рішення по попередньому позову в суд ( справа № 2-1040/2009 р.), подача особою позову в суд перериває перебіг позовної давності в силу ст. 264 ЦК України, позивач є особою похилого віку, яка постійно працює за кордоном, немає іншого постійного житла, а тому її порушене право підлягає судовому захисту.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що слід поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту її майнових прав по даному позову, оскільки такий пропущений нею з поважних причин .

Також суд приходить до висновку, що в інших позовних вимогах , зокрема щодо визнання недійсним даного договору дарування житлового будинку слід відмовити, оскільки угода купівлі продажу житлового будинку , яку насправді було вчинено сторонами , не суперечить закону, а тому суд немає підстав для ухвалення рішення про визнання її недійсною.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту її майнових прав по даному позову .

Визнати удаваним договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1- 3032 .

Визнати , що договір дарування житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі № 1-3032 є договором купівлі продажу житлового будинку № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області , укладений 17.09.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Скасувати державну реєстрацію права власності власності ОСОБА_2»як ОСОБА_3 на житловий будинок № 17 по вул.. Дружби в с.Свитазів Сокальського району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по даній справі по оплаті судового збору в сумі 1626 гривень 20 копійок солідарно.

В інших позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук