АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
№ 22-ц/796/8648/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

08 липня 2016 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва Борисова О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 295, 297 ЦПК України за апеляційною скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - ЯременкаОлега Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - Яременко О.В. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали суду, зокрема, для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року.

06 липня 2016 року на адресу Апеляційного суду м. Києва від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - Яременка О.В. надійшло клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, в якому останній зазначав, що строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду апелянтом було пропущено, у зв'язку з отриманням повного тексту лише 06 квітня 2016 року, а тому він не мав можливості подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України, прихожу до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, а тому вважаю за доцільне задовольнити клопотання та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз даної статті вказує на те, що рішення суду щодо його змісту має відповідати вимогам, які передбачені ст. 215 ЦПК України, бути повним та вичерпним, але при його ухваленні можуть мати місце помилки, які стосуються його неповноти, і у випадках, передбачених цією нормою, суд повинен усунути недоліки рішення суду шляхом ухвалення додаткового рішення.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В рішенні суду першої інстанції від 29 березня 2016 року в мотивувальній частині зазначено, що питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України, між тим в резолютивній частині даного рішення відсутні відомості про вирішення зазначеного питання.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем сплачено 1218 грн. (а.с.4), при тому, що позивачем заявлені вимоги на стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 квітня 2007 року в розмірі 1 362 248 грн. 91 коп. (а.с.3).

Положенням п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Проте, подаючи позовну заяву позивач не зазначив ціну позов та вказав, що спір - немайновий, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1218 грн.

Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року відповідно до правил статті 88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 297 ЦПК України при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що дана цивільна справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для дооформлення.

Керуючись ст. ст. 295, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - Яременка Олега Вікторовича про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року задовольнити.

Поновити представнику позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - Яременку Олегу Вікторовичу строк апеляційного оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року.

Цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - Яременка Олега Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути до Голосіївського районного суду м. Києва для дооформлення, надавши строк для усунення виявленого в ній недоліку протягом одного місяця з дня надходження справи до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: