Справа № 128/3272/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Кіяниця А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про визнання права власності за членами колгоспного двору,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про визнання права власності за членами колгоспного двору, посилаючись на те, що 25 липня 1996 року померла ОСОБА_4 в с. Хижинці Вінницького району. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами № 14 вулиця Партизанська в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, що належала померлій. До складу спадкового майна також входить: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0212244, оригінал якого втрачено. Свідоцтво про право власності на будинковолодіння № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району ОСОБА_4 за життя не отримала, а тому позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в Вінницькій районній державній нотаріальній конторі, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 06 травня 2016 року. Станом на 15.04.1991 року в будинку № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району фактично проживали і приймали участь своєю працею і коштами у веденні господарства двору лише двоє осіб: мати позивача ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_5 (після реєстрації шлюб ОСОБА_1) К.М., а тому набули право власності на зазначене будинковолодіння в рівних частках кожний, тобто по 1/2 частці. Після смерті 25 липня 1996 року матері позивача ОСОБА_4, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) К. М. є спадкоємицею першої черги за законом. Спадщину після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4, позивач прийняла, так як на момент смерті матері періодично проживала в спадковому будинковолодінні, вступила в управління та володіння спадковим майном: зробила в спадковому будинку поточний ремонт: пофарбувала вікна, двері, побілила хату, ремонтувала огорожу, замінила вхідні замки в будинку, розпорядилася особистими речами померлої, здійснила її поховання. Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4 спадщину не прийняли та на неї не претендують.

Зазначені обставини унеможливлюють реалізацію позивачем ОСОБА_1 права, щодо передбаченого законом оформлення спадщини, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4, на 1/2 частину будинковолодіння та право власності на ? частину, як члена колгоспного двору який станом на 15.04.1991 року не втратив право на майно даного двору.

В судове засідання сторони не зявилися, попередньо надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позов підтримують, просять його задоволити. Відповідач по справі, Парпуровецька сільська рада Вінницького району Вінницької області в особі голови ОСОБА_7 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заявлених позивачем не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з наступних встановлених судом фактів та відповідних їм правовідносин.

25 липня 1996 року померла ОСОБА_4 в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія І-АМ № 346226 від 12.02.2016 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами № 14 вулиця Партизанська в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, що належала померлій, згідно виписок погосподарських книг Парпуровецької сільради (а.с.33-36). Також до складу спадкового майна входить: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0212244, виданий Вінницькою райдержадміністрацією по Парпуровецькій сільській раді за № 244 від 16.01.1997 року, оригінал якого втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Подільська Зоря» від 25 серпня 2016 року № 35 (8612) (а.с.16).

Свідоцтво про право власності на будинковолодіння № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району ОСОБА_4 за життя не отримала, а тому позивач ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в Вінницькій районній державній нотаріальній конторі, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 06 травня 2016 року за № 1097/02-17 (а.с.37).

Згідно записів погосподарських книг Парпуровецької сільради дане будинковолодіння № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району відносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року. Членами його на зазначену дату, які брали участь своєю працею та коштами у веденні господарства двору і дійсно проживали в будинку були лише двоє осіб: мати ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_5 (після реєстрації шлюб ОСОБА_1) ОСОБА_8.

В записах по господарських книг значаться: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5 (після реєстрації шлюб ОСОБА_1) К.М. (а.с.36).

З 1988 року і по даний час родина ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11) М. М., ІНФОРМАЦІЯ_1, її діти: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5, в спадковому будинку № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району з 1988 року і по даний час вони не проживають, що підтверджується актом, складеним в присутності сусідів і затверджений Парпуровецькою сільською радою від 16 травня 2016 року, а також випискою з домової книги (а.с.28).

ОСОБА_2 фактично з 1987 року і по даний час не проживає в спадковому будинку № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району, оскільки постійно проживає зі своєю родиною в будинку № 13 по вул. Радянській в смт. Вороновиця Вінницького району. Цей факт підтверджується актом, складеним в присутності сусідів і затверджений Парпуровецькою сільською радою від 25 травня 2016 року (а.с.27).

Тобто, станом на 15.04.1991 року в будинку № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району фактично проживали і приймали участь своєю працею і коштами у веденні господарства двору лише двоє осіб: мати ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_8, а тому набули право власності на зазначене будинковолодіння в рівних частках кожний, тобто по 1/2 частці.

Факт володіння, користування та розпорядження будинком з господарськими будівлями та спорудами № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці Вінницького району за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджується довідками Парпуровецької сільради за № 330 від 27.04.2016 року, за № 373 від 16.05.2016 року, а також виписками з погосподарських книг Парпуровецької сільради, технічним паспортом виготовленим ТОВ «БТІ СЕРВІС» 15.02.2016 року (а.с.21-25,29).

Те, що за життя ОСОБА_4 дійсно мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), підтверджується: листом Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області від 19.05.2016 року (а.с.14-15), списком громадян членів КСП «Перемога» (а.с.19), довідкою виданою виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради з членів КСП від 25.05.2016 року за № 400 (а.с.20), викопіюванням з плану землекористування (а.с.18); та підтверджено той факт, що ОСОБА_4 дійсно була членом КСП «Перемога» і була включена у списки на розпаювання земель за № 620.

Згідно з п.24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Після смерті 25 липня 1996 року ОСОБА_4, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) К. М. є спадкоємицею першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.9) та свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_13 (а.с.11), а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 27 квітня 2016 року, згідно якого підтверджено, що прізвище ОСОБА_4 до розірвання шлюбу було ОСОБА_5, а після розірвання шлюбу змінено на ОСОБА_4 (а.с.10).

Спадщину після смерті 25 липня 1996 року ОСОБА_4, згідно діючого на той час законодавства ОСОБА_1 прийняла, так як на момент смерті матері періодично проживала в спадковому будинковолодінні, вступила в управління та володіння спадковим майном: зробила в спадковому будинку поточний ремонт: пофарбувала вікна, двері, побілила хату, ремонтувала огорожу, замінила вхідні замки в будинку, розпорядилася особистими речами померлої, здійснила її поховання. Цей факт підтверджується довідкою Парпуровецької сільради за № 174 від 22.02.2016 року та актом складеним в присутності сусідів і затверджений Парпуровецькою сільською радою від 25 травня 2016 року (а.с.26,30).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4 спадщину не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 06 травня 2016 року за № 1097/02-17, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася (а.с.37)

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

За ч.3 ст. 1268 ЦК України, Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном;

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 1267 ЦК України: Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

Стягнення судових витрат позивач не вимагає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1261,1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158, 174, 197, 212 215, ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4, на 1/2 частину будинковолодіння та право власності на ? частину, як члена колгоспного двору який станом на 15.04.1991 року не втратив право на майно даного двору, а загалом на:

цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 14 по вул. Партизанська в с. Хижинці, Вінницького району Вінницької області, який згідно відомостей технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БТІ СЕРВІС» 15.02.2016 року складається з: житлового будинку під літерою «А», сараю під літерою «Б».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4, на :

право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), що належало померлій 25 липня 1996 року матері ОСОБА_4 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0212244, виданий Вінницькою райдержадміністрацією по Парпуровецькій сільській раді за № 244 від 16.01.1997 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: