Справа № 465/4439/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/5692/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ПАТ «Укрсоцбанк» -

Бачинського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту № 625/08/1-042 від 05.03.2007 року та договором поруки № 625/08/1-044 від 05.03.2007 року в сумі 146 341,94 долари США та 536 809,86 грн., стягнення судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Укрсоцбанк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 05.03.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-042, згідно умов якого, відповідачу ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 98075,04 дол. США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним договором, 05.03.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки №625/08/1-044, відповідно до умов якого поручитель поручився забезпечити зобов'язання кредитора в повному обсязі. Внаслідок невиконання ОСОБА_2 свого зобов»язанння перед банком станом на 26.03.2015 року виникла заборгованість у сумі 146 341,94 дол. США та 536 809,86 грн., з яких: 81 725,69 дол. США - основна сума кредиту, 64 616,25 дол. США - відсотки за користування кредитом, 211 086,93 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, 325 722,93 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках. Апелянт вважає, що відмовляючи у задоволенні позову у зв»язку із пропуском позивачем строку позовної давності, суд не взяв до уваги вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки із розрахунку заборгованості станом на 26.03.2015 року вбачається, що останнє погашення боргу здійснене позичальником 14.09.2009 року в сумі 994,70 долари США і відповідно трьохрічний строк позовної давності почав перебіг із 14.09.2009 року. Проте, 13.09.2010 року строк позовної давності перервався у зв»язку із зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» у Трускавецький міський суд Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно. За наслідками розгляду позовної заяви Трускавецьким міським судом Львівської області ухвалено рішення від 18.03.2011 року, яким позов задоволено, дане рішення набрало законної сили 06.05.2014 року, а тому, згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України строк позовної давності почав відраховуватись заново з 07.05.2014 року. Щодо початку перебігу строку пред»явлення вимог до поручителя апелянт зазначає, що звернувшись 13.09.2010 року із позовом до Трускавецького міського суду Львівської області було змінено строк виконання основного зобов»язання і відповідно шести місячний строк для пред»явлення вимоги до поручителя повинен обчислюватись аналогічно з 07.05.2014 року. Також просить врахувати, що відповідно до п. 4.5 договору кредиту, п. 3.1.1 договору поруки ПАТ «Укрсоцбанк» 27.10.2014 року пред»явив вимоги про погашення кредиту позичальнику та поручителю і тоді звернувся з позовом до відповідачів в межах трьохрічного строку позовної давності. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За змістом положень ст.15 ЦК України, право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК).

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-042, згідно умов якого, відповідачу ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 98075,04 дол. США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2022 року. Даний кредит надавався відповідачу для фінансування будівництва (інвестування) житла. Згідно п.2.6 кредитного договору позичальнику з 20.10.2008 року підвищено відсоткову ставку до 14% річних у зв'язку із підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України.

Крім того, 05 березня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №625/08/1-044, відповідно до умов якого поручитель поручився забезпечити зобов'язання кредитора в повному обсязі.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання, (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених в п.п. 3.3.9., 3.3.10. цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором іпотечного кредиту №625/08/1-042 від 05.03.2007 року, така станом на 26.03.2015 року становить 46341.94 дол. США та 536809.86 грн. Розмір заборгованості відповідачами не заперечувався, ними не надано іншого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження сплати кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами та нарахованої пені.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про підставність позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_2 46341.94 дол. США та 536809.86 грн. заборгованості за договором іпотечного кредиту.

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» у зв»язку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено ОСОБА_2.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 1.1.1 договору іпотечного кредиту передбачений графік погашення кредиту, таке погашення має відбуватись періодично щомісячними платежами у розмірі 544.86 дол. щомісячно починаючи з квітня 2007 року до березня (включно) 2027 року.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-20ц с14, позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З розрахунку вимог банку у зв»язку з неповерненням ОСОБА_2 кредитної заборгованості за кредитним договором №625/08/1-042 від 05.03.2007 року (а.с. 10) вбачається, що остання проплата по поверненню кредитних коштів та по сплаті відсотків згідно договору була внесена відповідачем 14.09.2009 року. Після зазначеної дати відповідач не здійснював жодних проплат з метою сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами. Наведене свідчить про порушення прав ПАТ «Укрсоцбанк», починаючи з 14.09.2009 року, про що банку було відомо.

Суд першої інстанції, проаналізувавши умови договору, прийшов до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що перебіг позовної давності почався з 14.09.2009 року ( з дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання). ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 03 липня 2015 року.

За таких обставин та з врахуванням того, що ОСОБА_2 до ухвалення рішення заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, якими є відмова у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт посилається на те,що строк позовної давності ПАТ «Укрсоцбанк» не пропущений, оскільки такий переривався, що підтверджується рішенням Трускавецького міського суду від 18.03.2011 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, яким позов банку задоволено, яке набрало законної сили лише 06.05.2014 року, а тому строк позовної давності повинен рахуватися з часу набрання рішенням суду законної сили, а тому позовна давність повинна відраховуватися заново з 06.05.2014 року.

Однак погодитись з такими доводами апелянта не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 244 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18.03.2011 року ухвалено рішення у справі №2-95/2011 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, яким звернуто стягнення на заставлене згідно іпотечного договору, а саме, на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 163974.98 дол. США станом на 31.08.2010 року.

З матеріалів справи №2-95/2011 вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до з позовом до ОСОБА_2 20.09.2010 року, з доданого до справи розрахунку заборгованості станом на 31.08.2010 року вбачається, що її розмір становить 163974.98 дол. США та 6914.11 грн., і така складається із заборгованості по погашенню тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Звернувшись 20.09.2010 року до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Укрсоцбанк» змінив строк виконання зобов»язань за кредитним договором, перервав перебіг позовної давності, і такий почався заново, з 20.09.2010 року.

З матеріалів даної справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення 146341.94 дол. США та 536809.86 грн. заборгованості лише 03.07.2015 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності.

Безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що строк позовної давності не закінчився, оскільки по справі №2-95/2011 було ухвалене заочне рішення, яке набрало законної сили 06.05.2014 року, а відтак строк позовної давності повинен рахуватися не з дня пред»явлення ПАТ «Укрсоцбанк» позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за іпотечним кредитним договором, а з часу набрання заочним рішенням законної сили, і оскільки заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18.03.2011 року набрало законної сили 06.05.2014 року, то строк позовної давності не закінчився.

Колегія суддів вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, оскільки ст.264 ЦК України передбачає, що позовна давність переривається пред»явленням позову, а не моментом набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 24 постанови від 30 березня 2012 року №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року». Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 2.2.1 цього договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до даних правовідносин слід застосувати норму ч.4 ст.559 ЦК України та врахувати, що на момент звернення банку із зазначеним позовом до поручителя порука припинилася, оскільки, як вбачається з рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18.03.2011 року, ухваленого у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за іпотечним кредитним договором №625/08/1-042 від 05.03.2007 року, із зазначеним позовом банк звернувся 20.09.2009 року, чим змінив строк виконання основного зобов»язання, а з позов до поручителя звернувся лише 03.07.2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених представником ПАТ «Укрсоцбанк» в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.