Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Ткаченко І.І., Калашніковій Л.Д.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача Акопяна С.В., Глущенко О.Л.,

Забели В.Ю., Колосюка О.П.,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в заді районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_7, інтереси якого представлені ОСОБА_1, до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі ВД Фонду ССТВП) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 858.21 грн., починаючи з 05.03.2013 по день винесення судом рішення у даній справі.

Свої мотивує тим, що позивач з 06.02.2012 до 05.03.2013 перебував на посаді директора ВД Фонду ССТВП. 05 березня 2013 року правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийняло постанову № 3 «Про звільнення ОСОБА_7 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду» та в той же день наказом № 120к, виданим виконуючим обов'язки директора Виконавчої дирекції фонду його було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, пункт 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. Звільнення Позивачем було оскаржено до суду. Згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 24.04.2013 у справі № 758/4949/13-ц, суд позовні вимоги задовольнив: було прийнято рішення визнати незаконною та скасувати постанову правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.03.2013 № 3 про звільнення позивача з посади директора Виконавчої дирекції Фонду»; визнати незаконним та скасувати наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.03.2013 № 120-к про звільнення позивача; поновити ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 05.03.2013; допустити негайне виконання рішення у частині поновлення позивача на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду ССТВП. Вказане рішення суду не було виконано. 04 грудня 2015 року Подільським районним судом міста Києва у згаданій вище справі видано виконавчий лист, за яким 07 грудня 2015 року відділом Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві було відкрито виконавче провадження. Позивач стверджує, що на момент подачі позову зазначене вище рішення не виконано, дані про закриття виконавчого провадження у зв'язку з виконанням у Позивача відсутні. Виходячи з довідки від 15.03.2013 р. № 28 про середню заробітну плату, розрахував середньоденний заробіток у розмірі 858,21 грн. (35 186,60 / 41 = 858,21 грн., з яких 35,186,6 грн. - зарплата за січень 2013 р. (18 633,60 грн.) та лютий 2013 р. (16 553,00 грн.), а 41 - робочі дні в січні 2013 р. (було 21 робочих днів) та лютому 2013 (20 робочих днів). Тому вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, повинен бути зарахований виходячи з суми середньоденного заробітку Позивача в розмірі 858,21 грн. помножених на кількість робочих днів вимушеного прогулу починаючи з 05.03.2013 р. по день внесення рішення судом уданій справі.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі з наведених в ньому підстав, пояснивши, що оскільки рішення суду 1 інстанції було на користь позивача, вказане рішення підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на роботі, в зв'язку з чим відповідач був зобов'язаний поновити позивача на посаді. А тому, незважаючи на те, що рішенням апеляційної інстанції від 01.03.2016 р. рішення районного суду було скасовано, вважають, що позивач має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з 05.03.2013 р. (дата незаконного звільнення) по 24.04.2013 р. (дата рішення районного про поновлення) та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника з 25.04.2013 р. Представник позивача ОСОБА_1 додав, що 25.04.2013 р. позивач приходив до відповідача та усно наполягав на поновленні. Виконавчий лист позивачем було отримано лише 04.12.2015 р., оскільки судом раніше не було його видано.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти позову, пославшись на його безпідставність, оскільки Дирекція Фонду приймає накази про звільнення директора саме на підставі рішень Правління Фонду, а тому їхні обов'язки є похідними. Як додаткові обґрунтування своєї позиції, подав письмові заперечення на позов. Де зазначає, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2013 року у справі №758/4949/13-ц було задоволено позов ОСОБА_7 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконною та скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі та допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_7 на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду з 05 березня 2013 року. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 758/4949/13-ц від 03.12.2015 р. У вищезазначеній постанові боржником щодо виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_7 на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду з 05.03.2013 було зазначено Виконавчу дирекцію Фонду.Проте, ОСОБА_7 був звільнений з посади директора Виконавчої дирекції Фонду на підставі постанови Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.03.2013 № 3, що відображено у рішенні Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2013 у справі № 758/4949/13-ц.Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є окремими юридичними особами, а тому боржником мав бути визначений саме Фонд, а не Виконавча дирекція Фонду. Ухвалою районного суду від 15.04.2016 року, визнано виконавчий лист № 758/4949/13-ц від 03.12.2015 таким, що не підлягає виконанню. Відносини що виникли між сторонами врегульовано положеннями ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240 (далі - Закон № 2240). Згідно даного Закону Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону № 2240, управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Управління Фондом здійснюють правління та виконавча дирекція Фонду. Згідно із ч. 3 ст. 10 Закону № 2240 Виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та здійснює діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених Статутом Фонду та Положенням про Виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням. Директор виконавчої дирекції Фонду входить до складу правління Фонду з правом дорадчого голосу. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону № 2240 до повноважень правління Фонду належало розгляд кандидатури і затвердження на посадах директора виконавчої дирекції Фонду та його заступників, а також прийняття рішення про їх звільнення. Аналогічні повноваження Фонду щодо призначення та звільнення директора Виконавчої дирекції Фонду передбачені у п. 4.2 Статуту Фонду. Отже, питання поновлення директора Виконавчої дирекції Фонду належало до компетенції іншого відповідача у справі - Фонду, а не Виконавчої дирекції фонду. Таким чином, на дату подання даної позовної заяви Позивач не був поновлений на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду, оскільки Відповідач, зазначений боржником у виконавчому листі, не мав повноважень щодо призначення собі керівника. Також, постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 16.01.2016 підтверджується той факт, що ОСОБА_7 не було поновлено на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду. За результатами розгляду апеляційної скарги Виконавчої дирекції Фонду на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2013 у справі № 758/4949/13-ц Апеляційним судом міста Києва 01 березня 2016 року ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання незаконною та скасування постанови та наказу про звільнення відмовлено. А тому, ОСОБА_7 на роботі не поновлено, звільнення його у судовому порядку визнано таким, що проведено на законних підставах, а також з дотриманням вимог чинного законодавства. Вважає, що вимога Позивача щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі. Вважають, що оскільки рішення апеляційного суду про відмову у поновленні на роботі ОСОБА_7 набрало законної сили, застосування до позовних вимог ОСОБА_7 положень статтей 235 та 236 Кодексу законів про працю України не є можливим в частині виплати йому середнього розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу та оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року у справі №758/4949/13-ц було задоволено позов ОСОБА_7 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконною та скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі та допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_7 на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду з 05 березня 2013 року.

Відповідно до рішення районного суду: 1) визнано незаконною та скасувано постанову правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05 березня 2013 року № 3 Про звільнення ОСОБА_7 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду; 2) визнано незаконним та скасувано наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05 березня 2013 року № 120-к Про звільнення ОСОБА_7; 3) поновлено Поновити ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 05 березня 2013 року. Судом допущено негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, 03 грудня 2015 року Подільським районним судом м. Києва у вказаній вище справі видано виконавчий лист № 758/4949/13-ц.

07 грудня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 49572529 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу про поновлення ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соц.страхування ТВП з 05.03.2013 р.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві М. від 16.01.2016 р. закінчено вищевказане виконавче провадження ВП № 49572529 щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/4949/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 03.12.2015 р., про поновлення ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду ССТВП, оскільки боржник рішення суду не виконав, державний виконавцеь вніс до Подільського УП ГУ НП України в місті Києві подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Підстава закінчення - ст.49. ч.1 п.11 Закону України «Про виконавче провадження».

01 березня 2016 року Апеляційним судом міста Києва, за результатами розгляду апеляційної скарги Виконавчої дирекції Фонду на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2013 року у справі № 758/4949/13-ц ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання незаконним звільнення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року, задоволено вимоги Виконавчої дирекції Фонду та визнано виконавчий лист № 758/4949/13-ц від 03.12.2015 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_7 відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2016 р. залишено без змін.

Як вбачається з вищевказаного рішення апеляційного суду, рішення суду 1 інстанції від 24.04.2013 р. переглядалося в апеляційному провадженні в 2013 р., а саме: ухвалою Апеляційного суду м Києва від 26 червня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року було скасовано, провадження у справі закрито. Після чого ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на дану ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року. Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м Києва від 26 червня 2013 року, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, суд виносить рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому приписами ст.235 ч.2 КЗпП України встановлено, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежено строком не більш як 1 рік та збільшення його можливо лише в разі розгляду судом справи про поновлення на роботі більше 1 одного року.

Відповідно до ст.235 ч.5 КЗпП України, ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України рішення районного суду від 24.04.2013 р. підлягало негайному виконанню.

Завершальною стадією судового провадження на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону

підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.22 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документа для виконання по рішенню, яке підлягає негайному виконанню, - 1 рік з наступного дня після його постановлення.

Тому посилання представника позивача на те, що з 25.04.2013 р. позивач приходив до відповідача з вимогами про поновлення на посаді, є безпідставними, оскільки діючим законодавством встановлений порядок виконання судових рішень.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивачем не було отримано відповідно до норм ЦПК України виконавчого листа безпосередньо з 24.04.2013 р. (після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення) та не звернув його для примусового виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» до органу державної виконавчої служби у встановлені законом строки.

На час подання до райВДВС виконавчого листа 758/4949/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 03.12.2015 р., про поновлення ОСОБА_7 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду ССТВП за рішенням від 24.04.2013 р., яке підлягало виконанню з 25.04.2013 р. по 24.04.2014 р., строк для пред'явлення його на примусове виконання сплинув.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції, ст.14 ЦПК однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Приписами статті 223 ЦПК України встановлено, що в разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Судом встановлено, що рішення районного суду від 24.04.2013 р., яким позивача було поновлено на роботі, не набувало законної сили та було скасовано судом апеляційної інстанції 01.03.2016 р. А відтак звільнення відповідача позивачем здійснено на законних підставах, тому періоди з 05.03.2013 р. по 24.03.2013 р. та з 24.04.2013 р. по 01.03.2016 р. не є вимушеним прогулом, а період з 01.03.2016 р. по день винесення рішення у даній справі взагалі не може вважатися таки. В зв'язку з чим, передбачених законом підстав для оплати відповідачем вказаного позивачем періоду не має.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з його звільненням за період з 05.03.2013 р. по 24.03.2013 р. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення його на роботі як незаконно звільненого працівника з 24.03.2013 р. по день винесення судом рішення у даній справі, є безпідставними та не ґрунтуються на законі, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмови в позовних вимогах в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст.235, 236 КЗпП України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_7, інтереси якого представлені ОСОБА_1, до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова