Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що у 2007 році він отримав кредитну картку вказаного банку та користувався нею, заборгованість зі сплати платежів ним було погашено. Зазначає, що банком не було доведено до його відома інформацію про умови кредитування, жодних банківських документів, умови чи правила користування карткою не було надано та ним не підписувались, а відтак такий договір є недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом у розмірі 2 500 грн. На підтвердження чого позивачем було підписано заяву, змістом якої не передбачено, що умови надання банківських послуг є складовою частиною договору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що підписавши таку заяву, будучи ознайомленим з детальними умовами обраного типу кредитування, про що свідчить його підпис (а.с. 63), ОСОБА_4 виявив свою волю на виникнення кредитних правовідносин, при цьому, підстави для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з порушенням приписів Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

С.О.Карпенко

І.К.Парінова