Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Василівського районного суду Запорізької області

від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області

від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 вересня 1996 року він працював підземним електрозварником ручного зварювання на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (далі - ПрАТ «ЗЗК») в умовах дії шкідливих факторів. У 2013 році він звільнився з підприємства за власним бажанням. Зазначав, що його загальний стаж роботи становить 16 років 4 місяці. Внаслідок такої довготривалої роботи в шкідливих умовах його здоров'я значно погіршилось і він отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна сенсонервальна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст., що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професіонального захворювання від 20 лютого 2013 року. Згідно висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 20 травня 2013 року № 005359 від 20 травня 2013 року, внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, йому було встановлено 40 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності, а 27 квітня 2015 року після повторного обстеження МСЕК йому було встановлено 45 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності.

Зазначав, що внаслідок втрати професійної працездатності та погіршення стану здоров'я йому завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, постійному відчутті страждання, психологічному дискомфорті тощо. Також він витратив багато сил, часу та власних коштів на лікування, часто перебував на стаціонарному лікуванні.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача суму завданої йому моральної шкоди у розмірі 45 тис. грн, розмір якої він визначив, виходячи із розрахунку по 1 тис. грн за кожний відсоток втрати професійної працездатності.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, у розмірі 10 тис. грн. Стягнуто з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» судовий збір у дохід держави у розмірі 1 378 грн. У решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судового збору змінено. Зменшено розмір стягнутого з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» в дохід держави судового збору з 1 378 грн до 551 грн 20 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди (апеляційний суд лише зменшив розмір стягнутого на користь держави судового збору), на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, урахувавши роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вірно виходили із того, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачу було завдано моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суди, врахувавши всі обставини справи, виходили із засад розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області

від 11 лютого 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик