Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцової В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра»та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір із змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 12 лютого 2010 року, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 77 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % на рік та кінцевим строком повернення заборгованості до 03 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 03 серпня 2015 року, у ОСОБА_5 утворилась заборгованість в сумі 110 117,56 доларів США та 484 310,58 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив стягнути вказану заборгованість в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТКБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 110 117,56 доларів США та пеню в сумі 70 000,00 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено та виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків понесених банком, у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О., просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині зменшення розміру пені та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра»та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір із змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 12 лютого 2010 року, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 77 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % на рік та кінцевим строком повернення заборгованості до 03 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_6 поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Надра» станом на 03 серпня 2015 року ОСОБА_5 має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 110 117,56 доларів США та 484 310,58 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 72 882,53 доларів США, процентів за користування кредитом - 37 235,03 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 414 518,07 грн, штрафу -69 792,51 грн.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшли до обгрунтованого висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором за ним утворилась заборгованість, яка, відповідно до вимог ст. ст. 526, 527, 530, 554,1054 ЦК України, підлягає стягненню, як з відповідача так і з поручителя.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 додаткової угоди у разі невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту і процентів відповідно до умов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2 - 3.3.5, 3.3.7 - 3.3.19 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3-х процентів від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок.

Пунктом 3.3.7 додаткової угоди передбачено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, нараховані проценти, комісії, штрафи, пені відповідно до умов цього договору.

Судами правильно установлено, що зі змісту розрахунку заборгованості банк фактично з одних і тих же самих підстав, а саме несвоєчасного повернення позичальником кредиту та процентів, заявив до стягнення пеню згідно із п. 4.1 додаткової угоди в розмірі 414 518,07 грн і штраф згідно із п. 4.2, 3.3.7 цієї ж угоди в розмірі 69 792,51 грн.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що в даному випадку за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню і штраф, які є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, у зв'язку з чим правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, оскільки позивач не вправі застосовувати до боржника подвійну відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи з його мотивувальної частини висновок суду про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків понесених банком, у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту, апеляційний суд правильно виходив із того, що в даному випадку підставою для зменшення пені є те, що у ОСОБА_5 перебуває на утриманні двоє малолітніх дітей та він має незначний розмір доходів, що підтверджується відповідними доказами, і що саме ці обставини є такими, що мають істотне значення в розумінні ч. 3 ст. 533 ЦК України, що дає суду право на зменшення заявленої до стягнення суми пені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2016 року, в частині яка не змінена рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук