Номер провадження: 22-ц/785/5249/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4, треті особи Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4, треті особи Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року її брат ОСОБА_4 став власником квартири АДРЕСА_1.

29 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про іпотечний кредит №ODTIGI, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

На час укладення іпотечного договору в даній квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований у вказаній квартирі 27 жовтня 2007 року.

Про те, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про іпотечний кредит, їй стало відомо в травні 2015 року, оскільки у звязку з невиконанням умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про виселення її та її дитини з квартири АДРЕСА_1.

Позивачка вважає, що при укладені іпотечного договору були суттєво порушені права її неповнолітньої дитини, в звязку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та просила визнати договір іпотеки недійсним.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задоволений. Визнаний недійсним іпотечний договір від 29 листопада 2007 року №ODTIGI між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 29 листопада 2007 року за реєстровим №80, предметом якого є АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та постановленим з порушенням норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуємоє рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, та визначаючи договір іпотеки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що Органом опіки та піклування не надавався дозвіл на укладення договору іпотеки щодо квартири АДРЕСА_3, право користування якою мав неповнолітній ОСОБА_3

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджуєься, що 29 листопада 2007 року з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодерджатель) та ОСОБА_4 ( іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку, а саме двохкімнатну квартиру, загальною площею 50,10 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 14).

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки, квартира, яка є предметом іпотеки, належить на праві особистої власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 64).

Відповідно до довідки, виданої ЖЕД-4 м. Іллічівська 12 листопада 2007 року про склад сім`ї та реєстрацію осіб у квартирі АДРЕСА_5, в квартирі на момент укладення договору іпотеки, відсутні зареєстровані особи (а.с. 90).

Частиною першою ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Положення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб, безпритульних дітей», якого вимагає попередньої згоди органів опіки та піклування для здійснення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти.

Статті 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» поширюються на відносини дітей та батьків або осіб, які замінюють батьків.

Неповнолітній ОСОБА_3, який народився 14 жовтня 2007 року, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 30 жовтня 2007 року (а.с. 9).

Іпотекодавець ОСОБА_4 не є батьком, а також не єособою, яка замінює неповнолітньому ОСОБА_3 батьків.

Колегія суддів, приходить до висновку, про те, що суд першої інтанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, порушив норми матеріального права, та не звернув увагу на ту обставину, що на момент укладення договору іпотеки законодавством отримання дозволу для передачі в іпотеку житла особами, які не є батьками, чи особами, які не замінюють батьків, не передбачалося.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року по справі № 6-1900 цс 15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З наведених підстав, судова колегія прийшла до висновку, що рішення відповідно до положень ч.1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4, треті особи Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________Н.В. Ісаєва