Справа № 752/2802/16-ц
Провадження №: 2/752/2703/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи Національного Банка України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд про наступне:

Визнати бездіяльність Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» протиправною щодо не надання інформації на запит ОСОБА_1 від 25.01.2016 року.

Зобов'язати Відповідача надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 25.01.2016 , а саме:

- Повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались то направте правові підстави такої передачі.

Надати таку інформацію:

- суму погашеного кредиту;

- сума нарахованих відсотків (комісії);

- сума сплачених відсотків (комісії);

- сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій,

- сальдо розрахунків на дату надання інформації.

Надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину ( 02 лютого 2007 року)

Підтвердити повноваження особи , яка підписала кредитний договір №2007/686Ф03.7/11 від 02 лютого 2007 року від імені банку;

Повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 53260 доларів США від Позичальника через Банк на купівлю української гривні.

Якщо направлялась заявка, про продаж Міжбанківській валютній біржі доларі США , то вказати по якому курсі був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти.

Повідомити про номер валютного рахунку на який банк зарахував 53260 доларів США кредитних коштів.

Надати копії меморіальних ордерів та/ або платіжних доручень та/ або заявки : видачу готівки на сплату 53260 дол. США від 02.02.2007 року - споживчі цілі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.02.2007 року в м. Одесі між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 2007/686-Ф03.7/110.

21.01.2015 року позивачем та його представником був направлений запит до відповідача про надання такої інформації, але відповідач таку інформацію не надав всупереч положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що інформація яка витребовувалась від банка не була надана оскільки запит надійшов поштою та особисто позивачем підписаний не був. До запиту була додана не завірена ксерокопія доручення на декілька осіб. Оригінал доручення не пред'являвся та згідно ксерокопії доручення в ньому довіритель ОСОБА_1 не передавала повноважень своїм представникам щодо розкриття банківської таємниці, до якої відноситься інформація про яку було вказано в запиті.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 02.02.2007 року в м. Одесі між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 2007/686-Ф03.7/110 за яким позивач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характера 53260 доларів США зі сплатою 12,25 % річних на фінансування інвестування житла - квартири будівельний № 17, розрахунковою площею 75,2 кв.м, що розташована на 4 поверсі секції А житлового будинку № 3 Об'єкту будівництва, що будується за адресою м. Одеса вул. Фонтанська дорога будинок 118 «а»

Позивач вважає, що Договір кредиту №2006/686-Ф03.7/110 від 02.02.2007 року (далі по тексту - «Договір кредиту»), який був укладений між сторонами відноситься до категорії споживчого кредиту.

Фактично ж з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні на фінансування інвестування житлової квартири.

Відповідно до п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: «споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції».

Договір кредиту є різновидом договору кредитування, а отже відноситься до цивільно-правових договорів, які регулюються Цивільним кодексом України, зокрема ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У п. 23 ст. 1 зазначеного Закону споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого Кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Окрім того, «споживчі кредити» жодним чином не забезпечуються іпотечним або заставним майном.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Таким чином суд приходить до висновку про безпідставність твердження позивача про застосування до нього положень про звільнення його від сплати судового збору.

Позивачем 25.01.2016 року до ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено запит на інформацію, що був підписаний представником ОСОБА_1 ОСОБА_2.

29.01.2016 року на вищевказаний запит було направлено відповідь, в якій було роз'яснено, з яких підстав Банк не може надати запрошену інформацій.

Так, відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відноситься до банківської таємниці (інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку).

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта; здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація (ч. 2 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність»).

Порядок розкриття банківської таємниці визначається статтею 62 Закону про банки та главою 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 р. № 267 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03.08.2006 р. за № 935/12809 (далі - Правила).

Так, відповідно до ст. 62 Закону про банки інформація щодо юридичних і фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з дозволу власника такої інформації, або за рішенням суду.

Банк у разі надходження до нього письмової вимоги про надання інформації, що містить банківську таємницю, зобов'язаний розкрити цю інформацію або дати мотивовану відповідь про неможливість надання відповідної інформації протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги, якщо інші строки не встановлені законодавством України (п. 3.3. Правил).

Відповідно до п.п. 19 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі якщо особа діє як представник клієнта, суб'єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень , та здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи.

Крім того, згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України осіб уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів/осіб (представників клієнтів).

Відповідно до п,3.1. «Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці», письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом

керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи.

В судовому засіданні встановлено, що належним чином завіреного дозволу, стосовно розкриття банківської таємниці до відповідача не надходило. Заява, яка була підписана представником ОСОБА_1 та додана до неї ксерокопія довіреністі жодним чином не відповідали вказаним вимогам.

У ксерокопії довіреності, що була прикладена до заяви про надання інформації, представникам, не було надано повноважень, щодо отримання інформації, що становить банківську таємницю.

Суд вважає що дану ксерокопію довіренісі не можна вважати дозволом на розкриття банківської таємниці.

Направлена поштою ні яким чином не завірена копія довіреності, не може бути достатнім для ідентифікації та верифікації представника позивача.

Відповідач відповідно до вимог чинного законодавства надав обґрунтовану відповідь на отриманий запит на інформацію.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, подаючи заяву про розкриття банківської таємниці заявник повинен вказати необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

В позовній заяві не обґрунтовано для яких цілей він хоче отримати інформацію, що є банківською таємницею.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» на який посилається позивач у позові, визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст. 1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою.

За розглядаємими позовними вимогами ставиться питання відкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

З позивача підлягає стягненню несплачений ним при поданні позову судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.1,23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 що проживає АДРЕСА_1) судовий збір на користь держави в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко