Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 030503/4055/0000078 від 02.04.2014 року, згідно якого ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Peugeot» , державний номерний знак НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Посилається на те, що 02.08.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2 та «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 В результаті даного ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» транспортний засіб Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Зазначають, що у зв'язку з названою подією, згідно калькуляції АУДАТЕКС, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Peugeot» , державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження в ДТП, склала 4534,60 грн. Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту № 00148968 від 14.10.2014 року, рахунку зі станції технічного обслуговування, та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 2999,01 грн. і відповідно до умов договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» відшкодувало ОСОБА_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 2999,01 грн., що була перерахована ними на рахунок станції технічного обслуговування.

Посилаються на те, що винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУПАП постановою Солом'янський районний суд м. Києва визнано відповідача ОСОБА_1 і до ним після здійснення виплати сум перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 2999,01 грн.

Мотивують вимоги тим, що відповідачу направлено рекомендований лист вих.. №ЛВ9711-014922 від 20.08.2015 року з вимогою перерахувати суму боргу, однак лист повернувся відправнику, оскільки відповідач не отримував дані вимоги, про що свідчить відмітка на поштовому конверті.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами вимушені звернутись до суду з вказаним позовом та просять стягнути з відповідача суму в розмірі 2999,01 грн. та судовий збір.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву відповідно до якої останній просить слухати справу за його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 серпня 2014 року, близько 17 години 12 хвилин, по вул. Єреванській, 1 в м. Києві з вини відповідача, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який керував автомобілем марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, була вчинена дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 28.08.2014 року ОСОБА_1 визнання винним та накладено адміністративне стягнення ( а.с.13 ). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає.

05 серпня 2014 року потерпілий подав повідомлення про настання ДТП, та звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» з відповідною заявою (а.с.14).

Згідно наданого суду страхового акту № 00148968 від 14.10.2014 року, рахунку зі станції технічного обслуговування, та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 2999,01 грн. ( а.с. 31-34).

Відповідно Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має

наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,

відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як встановлено в судовому засіданні, шкода потерпілій завдана джерелом підвищеної небезпеки, винним в добровільному порядку відшкодована не була. Більш того на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 22 Закону, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Згідно наданої суду заяви ОСОБА_2 від 05.08.2014 року (а.с.14), остання звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» з проханням відшкодувати шкоду заподіяну під час ДТП.

Судом встановлено, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 2999,01 грн. після чого звернулося до відповідача з вимогою про сплату даної суми, яка залишилася без задоволення (а.с. 34-35).

Стаття 1191 ЦК України визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу знайшла своє доведення в судовому засіданні є такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1218, 00 грн..

На підставі викладеного ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», що знаходиться за адресою: м. Київ, Саксаганського, 70-А, р/р 265061822 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Києва, МФО 380805, ) кошти в розмірі 2999 грн. 01 коп.( дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень одна копійка), а саме:

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», що знаходиться за адресою: м. Київ, Саксаганського, 70-А, р/р 265061822 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Києва, МФО 380805, ) судовий збір в розмірі 1218, 00 грн. ( одна тисяча сто вісімнадцять гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко