АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6726/16 Справа № 205/2516/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Дніпро

07 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів:ОСОБА_2Б , ОСОБА_3,

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, по день смерті ОСОБА_8 04 лютого 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що після смерті батька відкрилась спадщина. Звернення до суду обгрунтоване тим, що 17 березня 2016 року приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_7, куди він звернувся із заявою про прийняття спадщини, в задоволенні заяви про відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив за відсутності встановлення факту його постійного проживання із батьком на час смерті.

Заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_9, в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надано письмові заяви, в якіх просять справу розглядати без їх участі.. Проти задоволення заяви не заперечують.

Заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась. Про розгляд справи повідомлялена належним чином.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні заяви відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_4 народився 10 січня 1985 року, його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с. 12).

ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_5 (а.с.13).

04 лютого 2015 року ОСОБА_8 помер в м. Брауншвайг, Федеративна Республіка Німеччина (а.с. 9-10), за життя ОСОБА_8 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_7 за оформленням спадщини після смерті батька.

Приватним нотаріусом 17 березня 2016 року листом №179/01-16 заявнику відмовлено в оформленні спадщини, у зв'язку із пропуском строку визначеного законом для прийняття спадщини (а.с. 15) та повідомлено що спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не відкривалася.

Із наданої копії витягу із Спадкового реєстру від 17 березня 2016 року встановлено, що інформація щодо відкриття спадкової справи після померлого ОСОБА_8 відсутня (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд послався на ненадання заявником доказів стосовно сумісного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року, "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно з під п. 1.2 п. 1 гл. 10 розд. II « Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при зверненні спадкоємця до нотаріальної контори на нотаріусів покладено обовязок заведення спадкової справи.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ суди зобовязані перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В пункті 2. вказаної постанови розяснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть

вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Коли під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що Главаа 6 ЦПК України встановлює особливості розгляду справ окремого провадження, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У позовному провадженні суд також досліджує і встановлює юридичні факти, але там їх аналіз необхідний для формування висновків про права і обов'язки сторін, що сперечаються. В окремому ж провадженні встановлення юридичного факту є кінцевою метою для осіб, що беруть участь у справі.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом належно не встановлено предмет та правові підстави заявлених вимог, коло осіб- учасників судового процесу, які мають бути визначені спадковою справою, та їх відношення до заявлених вимог. Суд, з урахуваннням викладеного, не надав позивачу роз'яснень щодо необхідності уточнення правових підстав заявлення вимог стосовно правомірності дій нотаріуса стосовно відкриття спадкової справи, направленню заявнику листа, а не постанови про відмову видачі свідоцтва про право спадкування з посиланням на пропуск встановленого законом строку звернення за спадщиною, не виконав вимоги передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України, щодо розяснень правових підстав для заявленння позову про право власності в порядку спадкування.

Колегія дійшла висновку, що, постановлюючи рішення, суд не встановив фактичні обставини по справі, порушив норми процесуального та матеріального закону, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- відмови у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_4. заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, - скасувати, в заявлених вимогах - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д ді: ОСОБА_2

ОСОБА_3