РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2013 року позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільного майна подружжя, визнанні частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок на імя ОСОБА_4, визнанні недійсним витягу з реєстру права власності на житловий будинок імя ОСОБА_4 При цьому зазначила, що з 30.05.1974 р. по 19.04.2013р. вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі і в цей період, 12.09.2000 р., ними був придбаний за договором купівлі-продажу жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ашгабадська, б.26.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ та виділ майна в натурі і ухвалою суду від 15.04.2014р. зазначені позови обєднані в одне провадження.

У звязку зі смертю ОСОБА_4, який помер 09.01.2015р. позов неодноразово уточнювався в частині позовних вимог та складу учасників провадження. Позивачка остаточно просила визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 07 липня 2016 р. закрито провадження по справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ та виділ майна в натурі.

В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала, та зазначила, що позивачка з ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з 30.05.1974 р. по 19.04.2013р., в період якого за сумісні кошти придбали спірний будинок. На майно набуте у шлюбі кожен з подружжя має рівну частку, але між ними не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна. Крім того, за життя ОСОБА_4 визнавав позов та бажав розділити будинок порівну.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, підтримавши уточнений позов.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник не заперечували проти задоволення позову, при цьому зазначили, що спірний будинок було придбано за кошти після продажу будинку в м.Олександрія і частка у спільному майні подружжя складає ? частину.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення позову, при цьому посилались на відсутність доказів про придбання будинку в період шлюбу саме за спільні кошти подружжя, а не власні кошти ОСОБА_4, який хоча і визнавав позов за своє життя, але надавав докази про те, що постійно працював та отримував відповідний дохід, а відповідачем ОСОБА_1 такі докази не надані.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів та їх представників дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 30.05.1974 р., про що є відповідний запис №323. Прізвища подружжя після укладення шлюбу: ОСОБА_4. (т.1 а.с. 3)

Згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2000р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в р.№1-2847 Меркулова (до шлюбу Віннікова) ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 купив жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.Ашгабадська, б.26. Вказаний будинок на праві приватної власності зареєстровано в ХМБТІ 19.09.2000р. в р.№28818 за ОСОБА_4 (т.1 а.с. 40)

Відповідно до технічного паспорту виготовленого ХМБТІ 27.03.2007р. власником будинку з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.Ашгабадська, б.26 є ОСОБА_4. (а.с.97-102)

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.04.2013р.шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. (т.1 а.с. 4)

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 25.04.2014 р., про що є відповідний запис №135. Прізвища подружжя після укладення шлюбу: ОСОБА_4. (т.1 а.с. 205)

ОСОБА_4 помер 09 січня 2015р. у віці 63 років, про що є відповідний запис за №601.(а.с.167)

Як вбачається з копії спадкової справи №24/2015 (а.с.199-212) після смерті ОСОБА_4, який помер 09 січня 2015р. до другої ХДНК 20.01.2015р. звернулася донька померлого - ОСОБА_3, а 14.05.2015р.- дружина ОСОБА_2 про прийняття спадщини. Також до другої ХДНК 28.04.2015р. звернувся син ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь доньки померлого ОСОБА_3.

Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на них свідоцтва про право на спадщину) зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.01.2012р. та від 29.01.2012р. після смерті ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 09 січня 2015р. 2-ю ХДНК заведено спадкову справу №24/2015 інформація щодо заповітів та видачі свідоцтв - відсутня.

Позивачка 28.07.2015р. зверталася до 2-ї ХДНК про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ашгабадська, б.26 в порядку поділу спільного майна подружжя, однак отримала письмову відмову 2-ї ХДНК від 31.07.2015р., оскільки між позивачкою та спадкодавцем шлюб було розірвано тому необхідно звернутися до суду з питання визнання права власності на маййно набуте під час шлюбу (т.1 а.с.208).

Як вбачається з копій паспортів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 останні до 23.08.2000р. були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 10.10.2000р. - за адресою: Харків, вул. Ашгабадська, б.26.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачкою доведені обставини на які вона посилається в позові, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно Розділу VII «Прикінцеві положення» СК України цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року (Прикінцеві та перехідні положення ЦК України).

Оскільки договір купівлі - продажу будинку з надвірними будівлями був укладений 12.09.2000р. до набрання чинності СК України, однак спір щодо поділу майна подружжя виник після набрання чинності СК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню як норми КпШС України, так і СК України.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Ст.ст.28,29Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Рівність часток подружжя презюмуюється законом.

Такі ж правила щодо підстав набуття подружжям права спільної сумісної власності передбачені й ст.60 Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно вказаної правової норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вимогами ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розподіл спільного майна подружжя може бути проведений як в період перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Здійсненням подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.1974 р. по 19.04.2013р., проживали разом, були поєднані спільним побутом, веденням домашнього господарства та 12.09.2000р. придбали спірний будинок з надвірними будівлями. За домовленістю право власності було зареєстровано на імя ОСОБА_4

В судовому засіданні сторонами не надано доказів про домовленість між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ашгабадська, б.26.

При цьому, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 за життя позовні вимоги визнавав в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву (т.1 а.с. 42,43) та звернувся із зустрічними позовними вимогами про поділ та виділ саме ? частини будинку в натурі.

Зазначені обставини підтверджуються сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, досліджених та проаналізованих судом.

Належних доказів на підтвердження доводів відповідача ОСОБА_2 та її представника щодо придбання будинку за особисті кошти ОСОБА_4, а не за спільні кошти подружжя чи домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не надано.

З огляду на викладене, та те, що спірний будинок придбаний в період шлюбу, домовленості між сторонами щодо його поділу не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності подружжя, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та визнає за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільного майна подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.10,11,60,61,212-215,294,296 ЦПК України ст.ст.22,28,29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст. 60,83,69,70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (інн: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул. Ашгабадська, буд.26 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвал Ленінського районного суду м. Харкова від 22.06.2016р. та 01.07.2016 року щодо арешту на житловийбудинокзнадвірнимибудівлямиза адресою: м.Харків,вул.Ашгабадська, 26, якийзареєстрованийза ОСОБА_4 (іпн. 188410147, паспорт громадянина України, серії ЕА №174664, виданий Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області 05.09.1996р.) на підставі договору купівлі-продажу, від 12.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 19.09.2000 р. за реєстровим № 28818.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Проценко