УХВАЛА

іменем україни

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест», про розірвання договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 7 липня 2005 року № 503/3079 «Про передачу громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 земельної ділянки для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком на АДРЕСА_1» їм надано в оренду земельну ділянку площею 866 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1.

10 липня 2014 року між ними та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку площею 265,6 кв. м, що знаходиться на орендованій земельній ділянці.

Цього ж дня вони подали заяви про добровільні згоди на вилучення з їх користування земельної ділянки під нерухомим майном на користь ОСОБА_6 у зв'язку з переходом до нього права власності на це майно.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 11 липня 2014 року продав нерухоме майно третій особі - товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» (далі - ТОВ «АТБ-інвест») вони надали аналогічну заяву про добровільну згоду на вилучення земельної ділянки з їх користування власнику нежилого приміщення та не заперечували проти подальшого оформлення за ним права користування земельною ділянкою.

13 листопада 2014 року ТОВ «АТБ-інвест» звернулося до Київської міської ради з клопотанням про надання в оренду спірної земельної ділянки, але рішення з приводу розірвання договору оренди від 12 квітня 2006 року № 72-6-00373 Київською міською радою не приймалося.

Зазначали, що вони неодноразово зверталися до відповідачів із проханням розірвати договір оренди, проте їм надавалися формальні відповіді, а їх заява від 17 жовтня 2014 року про розірвання договору оренди не задоволена, вони змушені сплачувати орендну плату.

Ураховуючи наведене, позивачі просили суд розірвати договір оренди землі від 12 квітня 2006 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 12 квітня 2006 року, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 866 кв. м. У задоволенні позову в частині вимог до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Київська міська рада судові рішення не оскаржила.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що права позивачів порушуються Київською міською радою, який не вчиняє дій щодо переоформлення права користування земельною ділянкою на нового власника майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, не ухвалює рішення про розірвання договору оренди з позивачами та продовжує висувати вимоги до них щодо стягнення орендної плати за земельну ділянку, якою вони вже не користуються.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд вважав, що внаслідок переходу права власності на нежилий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, договір оренди є припиненим, що відповідає положенням ст. 7 Закону України «Про оренду землі».

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судами вірно застосовані.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 12 квітня 2006 року Київська міська рада та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на підставі рішення Київської міської ради від 7 липня 2005 року № 503/3079 «Про передачу громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 земельної ділянки для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком на АДРЕСА_1» уклали договір оренди земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1, розміром 866 кв. м для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком, строком на 15 років.

10 липня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку загальною площею 265,6 кв. м, що знаходиться на орендованій земельній ділянці.

Отже, з 10 липня 2014 року позивачі не є власниками нежилого приміщення, для обслуговування якого укладений договір оренди земельної ділянки з Київською міською радою, земельною ділянкою не користуються.

10 жовтня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 надали заяви про добровільну згоду на вилучення з їх користування земельної ділянки під нерухомим майном на користь ОСОБА_6 у зв'язку з переходом до нього права власності на будівлю.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 11 липня 2014 року продав нерухоме майно третій особі - ТОВ «АТБ-інвест», позивачі надали аналогічну заяву про добровільні згоди і вилучення земельної ділянки з їх користування власнику нежилого приміщення та не заперечували проти подальшого оформлення ним права користування земельною ділянкою.

13 листопада 2014 року ТОВ «АТБ-інвест» звернулося з клопотанням до Київської міської ради про надання йому в оренду спірної земельної ділянки, але рішення з приводу розірвання договору оренди від 12 квітня 2006 року № 72-6-00373 не прийнято.

Відповідно до п. 11.4 договору оренди земельної ділянки він може бути розірваний в тому числі за взаємною згодою сторін; за рішенням суду, у порядку, встановленому законом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року, що набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови позивачам у вирішенні питання про розірвання договору оренди земельної ділянки від 12 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 8.4 договору оренди земельної ділянки орендарі зобов'язані письмово повідомити орендодавця про відчуження об'єктів (їх частин), що розташовані на земельній ділянці і належать орендарям, на протязі десяти днів з моменту вчинення відповідного правочину, а також повідомити про наміри подальшого використання земельної ділянки. У випадку, якщо орендарі мають намір припинити право користування земельною ділянкою (її частиною), цей договір розривається за згодою сторін, або до цього договору вносяться відповідні зміни, з моменту укладання договору оренди земельної ділянки з новим власником об'єктів, які були відчужені.

Позивачі виконали цю умову договору та повідомили Київську міську раду про відчуження об'єкта нерухомості, розташованого на орендованій ними земельній ділянці, повідомили про відмову від подальшого використання земельної ділянки, надали на підтвердження цього договір купівлі-продажу та нотаріально посвідчені заяви про відмову від подальшого використання земельної ділянки.

Отже, позивачі використали всі можливості вирішення питання про розірвання договору оренди земельної ділянки за згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду а вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в чати сні оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою (п. «є» ч. 1 ст. 141 ЗК України).

У п/п «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України.

Суди наведене врахували та вірно вважали, що з моменту укладення договору купівлі-продажу нежилого будинку, договір оренди земельної ділянки частині оренди попередніми орендарями земельної ділянки фактично припинився. Оскільки Київська міська рада не реагує ні на заяви позивачів, ні на заяви нового власника нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці, та відповідно до умов договору оренди земельної ділянки його слід розірвати в судовому порядку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Під час розгляду справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків апеляційного суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик