Справа № 136/1951/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Квашук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 20.02.2014 року померла ОСОБА_2, яка на випадок своєї смерті склала на імя ОСОБА_3 особисте розпорядження (заповіт), яким заповіла їй усе своє майно. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились на користь ОСОБА_3 До складу спадщини увійшов, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Росоша, вул. Івана Богуна, 25 (далі житловий будинок, домоволодіння).

Прийнявши спадщину ОСОБА_3 не встигла отримати нотаріальний акт на домоволодіння, оскільки 23.04.2016 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняв позивач. Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса, який відмовив у видачі нотаріального акту мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, яким він просить визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

До суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Голова Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву в якій вказав, що позов визнає, справу просив розглянути у відсутність представника сільської ради.

Оскільки особи, які беруть участь у розгляді справи скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку.

20.02.2014 року померла ОСОБА_2 (а.с. 5), яка на випадок своєї смерті склала на імя ОСОБА_3 особисте розпорядження (заповіт, а.с. 9), яким заповіла їй усе своє майно.

З матеріалів Спадкової справи № 197/2014 слідує, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її донька ОСОБА_3 (а.с. 45), інші спадкоємці за законом, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (а.с. 46,47, 48). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Росоша, вул. Івана Богуна, 25 (раніше вул. Будьонного, 19, а.с. 23).

Прийнявши спадщину ОСОБА_3 не встигла отримати нотаріальний акт на домоволодіння, оскільки 23.04.2016 року померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

З матеріалів Спадкової справи № 153/2016 слідує, що після смерті ОСОБА_3 спадщину за законом як спадкоємець першої черги прийняв позивач (а.с. 70), який в строк, визначений частиною 1 статті 1270 ЦК України подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 66). Інший спадкоємець ОСОБА_7 (а.с. 16 "а"), від прийняття спадщини відмовивсь на користь позивача (а.с. 67). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3

Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса за місцем її відкриття, який відмовив у видачі нотаріального акту мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування").

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час будівництва будинку діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі Інструкція від 31.01.1966 року), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вказане домоволодіння, згідно записів в погосподарській книзі Росошанської сільської ради (а.с. 22) рахується за ОСОБА_2, яка померла 20.02.2014 року. Отже належність ОСОБА_2 вказаного домоволодіння доведено належними і допустимими доказами.

Оскільки після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3, яка померла 23.04.2016 року, до спадкоємця останньої перейшло право на спадкування майна, яке спадкодавець за життя не оформила. З зазначеного слідує, що позивач успадкував домоволодіння, яке належало ОСОБА_2

За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 158, 174, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 23.04.2016 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Росоша, вул. Івана Богуна, 25.

Право власності на вищевказане нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Стадник