У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» про виділення в натурі частини житлового будинку зі спільної часткової власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним вище позовом, у якому просила виділити їй в натурі 43/100 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 32,2 кв. м, із надвірними будівлями, до яких входять кухня 3-1 площею 7,6 кв. м, душова кімната 3-2 площею 0,7 кв. м, кімната 3-3 площею 8,9 кв. м, кімната 3-4 площею 15,1 кв. м, ґанок «а5», 3/10 частини сараю, літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», погреб «п/г», вбиральня літ. «Т», літній душ літ. «Е», колодязь «К1», ворота № 1, частина огорожі № 3.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником 43/100 частини зазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2000 року.

Іншими співвласниками є ОСОБА_6, у власності якого перебуває 43/200 частини будинку, та ОСОБА_5, яка володіє 57/100 частини будинку. Вказаний будинок був поділений на квартири та умовно встановлено порядок користування надвірними будівлями.

Будинок є спільною частковою власністю і це перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності, так як для цього необхідна згода відповідачів.

Враховуючи наведене, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_4 43/100 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, який належить їй на праві особистої власності та складається з квартири № 3, загальною площею 32,2 кв. м, із надвірними будівлями, до яких входять кухня 3-1 площею 7,6 кв. м, душова кімната 3-2 площею 0,7 кв. м, кімната 3-3 площею 8,9 кв. м, кімната 3-4 площею 15,1 кв. м, ґанок «а5», 3/10 частини сараю, літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», погреб «п/г», вбиральня літ. «Т», літній душ літ. «Е», колодязь «К1», ворота № 1, частина огорожі № 3.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з огляду на те, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Висновки апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Під час розгляду справи апеляційний суд надавав можливість позивачці, з роз'ясненням процесуальних прав, заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою з'ясування питань щодо технічної можливості виділу частини домоволодіння відповідно до її частки у спільній сумісній власності, проте від ОСОБА_4 відповідні клопотання не надходили, своїм правом на призначення експертизи вона не скористалася, у зв'язку з чим апеляційний суд з урахуванням наявних в справі документів прийняв судове рішення.

Докази та обставини, на які посилається позивачка, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик