АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4961/15-ц 22-ц/774/632/К/16
Справа № 215/4961/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/632/К/16 суддя: Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.,

секретар - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача - Прокопчук Ольги Юріївни, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»(надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що згідно умов кредитного договору № 0321/0108/45-002 від 15 січня 2008 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», таОСОБА_3, відповідачу було надано кредит в сумі 16 500 дол. США, зі сплатою 11,9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 15.01.2033 року.

Для забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №0321/0108/45-002-Z-1 від 15.01.2008 року, відповідно якого відповідач передав в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань по кредитному договору, відповідач має заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року складає 15 591,92 дол. США, що за курсом НБУ 1 долар США - 22,98 грн., становить 343 993,27 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14 581,56 дол. США, що еквівалентно 321 702,43 грн.; заборгованість за відсотками - 1 010,35 дол. США, що еквівалентно 22 290,84 грн.

Внаслідок невиконанням відповідачем умов договору, не повернення кредиту та не виконання зобов'язань - відповідно до умов договору іпотеки, позивач має право на звернення стягнення на заставлене майно шляхом набуття права власності на квартиру згідно рішення суду. Відповідачу була направлена відповідна вимога про виконання обов'язків по договору, яка була ним проігнорована.

За таких обставин, ПАТ «Дельта Банк»просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0321/0108/45-002 від 15.01.2008 року в сумі 343 993,27 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 14 581,56 дол. США, що еквівалентно 321 702,43 грн.; заборгованість за відсотками - 1 010,35 дол. США, що еквівалентно 22 290,84 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк» та покласти на відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 рокупозов ПАТ «Дельта Банк»задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3 на праві власності: квартиру АДРЕСА_1, для погашення заборгованості по кредитному договору від 15.01.2008 року в сумі 343 993,27 грн. 27 коп. станом на 28.07.2015 року.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55.5 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 927,75 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмовиту у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Зокрема, судом порушеного норми процесуального права, оскільки вступна та резолютивна частина рішення суду не відповідають редакції позовних вимог, тобто суд за власною ініціативою змінив позовні вимоги та задовольнив їх у власній редакції.

На думку представника відповідача, судом не взято до уваги поважних причин порушення ОСОБА_3 обов'язків по кредитному договору. Так, відповідачем було надано докази смерті його дружини, і внаслідок цього часткове порушення зобов'язань, виконання яких було поновлено, про що свідчать відповідні платіжні доручення.

Також, представник відповідача вважає, що судом не враховано, що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання ОСОБА_3 та його дочки - інваліда першої групи, опікуном якої він є.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що кредитор знаходиться у стані банкрутства, у зв'язку з чим у відповідача відсутня можливість врегулювати питання щодо тимчасового невиконання умов кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 15.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0321/0108/45-002, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 16500 дол. США, зі сплатою 11,9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 15.01.2033 року (а.с.4-8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» було укладено договір іпотеки від 15.01.2008 року, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55.5 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м. (а.с.14-16).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.03.2012 року ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до позичальника ОСОБА_3 за договором кредиту № 0321/0108/45-002 від 15.01.2008 року та договором іпотеки №0321/0108/45-002-Z-1 від 15.01.2008 року. (а.с.22-28)

Відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість. Станом на 28.07.2015 року відповідач має заборгованість, яка становить 15 591,92 дол. США, що за курсом НБУ 1 долар США - 22,98 грн., складає 343 993,27 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14 581,56 дол. США, що еквівалентно 321 702,43 грн.; заборгованість за відсотками - 1 010,35 дол. США, що еквівалентно 22 290,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ПАТ «Дельта Банк». (а.с.114-115)

Звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, ПАТ «Дельта Банк» посилались на те, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав та у нього утворилась заборгованість, а тому у позивача виникло право звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на нього за рішенням суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений позивачем, а саме: визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на спірну квартиру, з метою погашення заборгованості по кредитному договору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15), та він в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З договору іпотеки від 15 січня 2008 року, укладеному між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (а.с.14-16) вбачається, що предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 55.5 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.

Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. Так п.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 12.3.1 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Також сторони, у п.12.3.1 договору іпотеки, засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, представником позивача ПАТ «Дельта Банк» не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності нього, неможливості у позасудовий спосіб врегулювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п.12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 15 січня 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року (справа № 6-1080цс15), та вона в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Однак, суд першої інстанції вказаних обставин справи не врахував та на зазначені положення закону уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про можливість задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на неї у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», у спосіб, не передбачений ст.16 ЦПК України, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги представника відповідача про порушення судом норм матеріального та процесуального права знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Враховуючи те, що за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», право вибору якого належить згідно п.12 договору іпотеки позивачу, колегія суддів, розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України, у межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про неможливість застосувати звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта БАНК» задоволенню не підлягають.

Позову з інших підстав, із застосуванням способу звернення стягнення на предмет іпотеки, вирішення якого підлягає у судовому порядку, позивачем не заявлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 551,30 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України необхідно скасувати з ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 551,30 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

І.Є. Ляховська