Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/1430/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3891/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Спас О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 05.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № IKCASHVG.124024.004, за яким відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 15450,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% річних та комісій за надання фінансового інструменту та кредитних ресурсів строком до 04.02.2017 року.

Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі. Оскільки відповідач не виконує обовязки за Кредитним договором належним чином, станом на 24.03.2016 року виникла заборгованість, яка становить 10394,48 грн. та складається з 5288,49 грн. поточної заборгованості за кредитом, 4041,01 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 42,07 грн. поточної заборгованості за процентами, 138,22 грн. простроченої заборгованості за процентами, 154,50 грн. простроченої заборгованості за комісією, 739,19 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (м. Київ, вул. Вячеслава Чорновола, б. 25, ) заборгованість за Кредитним договором № IKCASHVG.124024.004 від 05.02.2017 року станом на 24.03.2016 року в розмірі 4733,73 грн., в тому числі 4041,01 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 138,22 грн. простроченої заборгованості за процентами, 154,50 грн. простроченої заборгованості за комісією, 400,00 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір у розмірі 632,50 грн.

У апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» . зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 05.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № IKCASHVG.124024.004, за яким відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 15450,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% річних та комісій за надання фінансового інструменту та кредитних ресурсів строком до 04.02.2017 року.

Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, що відповідачем не оспорюється.

Відповідач, починаючи з березня 2015 року, не виконував належним чином обовязки за Кредитним договором, у звязку з чим станом на 24.03.2016 року виникла прострочена заборгованість, що складається з 4041,01 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 42,07 грн. поточної заборгованості за процентами, 138,22 грн. простроченої заборгованості за процентами, 154,50 грн. простроченої заборгованості за комісією.

Даний факт також підтверджується розрахунком позивача, який відповідачем не оспорюється.

З рахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позов в частині стягнення прострочених сум, які належали до сплати за Кредитним договором підлягає задоволенню.

Також дослідивши обставини справи в частині стягнення пені, а саме те, що прострочка виникла з незалежних від відповідача обставин, коли він перебував в зоні АТО та не мав фізичної можливості виконати свої зобовязання своєчасно, суд першої інстанції правильно зменшив розмір пені до 400,00 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення поточної заборгованості в розмірі 5288,49 грн. (станом 24.03.2016 року), суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні цих вимог виходив з такого.

В обґрунтування цієї вимоги позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.1.9, 3.1.10,3.1.11 Кредитного договору при порушенні Позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, Банк на свій розсуд має право змінити умови договору зажадати від Позичальника дострокового повернення Кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212,611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Також позивач посилається на ч. 2 ст. 1054 та ст. 1052 Цивільного кодексу України, відповідно до яких наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

На підтвердження виконання цих умов Кредитного договору позивач надав копію Вимоги сплати № 12962 від 22.12.2015 року, в якій міститься повідомлення про зміну умов договору та зазначена вимога до відповідача в строк до 10.01.2016 року достроково погасити всі платежі за кредитним договором.

Така вимога була надіслана відповідачу 24.12.2015 року, що підтверджується Списком згрупованих рекомендованих відправлень з відбитком штампу поштового відділення № 01135.

Однак відповідач заперечив факт одержання цієї або іншої вимоги, зазначивши, про вимогу дострокового погашення кредиту він дізнався лише з отримання позову.

Позивач також не надав доказів одержання відповідачем зазначеної вимоги.

Крім того, за ствердженням відповідача, яке позивач не заперечував, станом на час розгляду справи відповідач належним чином сплачує чергові платежі за Кредитним договором.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» відхилити, а рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 липня 2016 року по справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: