АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/6029/14-ц Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/790/4764/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.

за участю секретаря - Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу від 27.10.2008 р. він придбав нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. «О-1» загальною площею 169,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та його право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Нежитлові приміщення будівлі літ. «О-1» були реконструйовані в громадський будинок «Торгівельний центр» в літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 06.07.2012 р. Фрунзенським районним судом м.Харкова було задоволено позов ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв.м., що розташована за адресою:АДРЕСА_1. 12.03.2013 р. ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7 - : -12 загальною площею 249,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «П-1». Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.07.2014 р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.07.2012 р. скасовано, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «П-1». Враховуючи, що ОСОБА_3 не є власником нерухомого майна, що є об'єктом продажу за оспорюваним правочином, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлових приміщень 7 - : -12 загальною площею 249,4 кв. м. в нежитловій будівлі літ. «П-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на положення ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України (т. 2 а. с. 9).

За результатами первісного розгляду справи заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлових приміщень 7 - : -12 загальною площею 249,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «П-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 12.03.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 323626 від 12.03.2013 р. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що позивачем не доведено факт порушення його законних прав або інтересів договором купівлі-продажу від 12.03.2013 року. Наполягає, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що приміщення літ «О-1», за адресою: АДРЕСА_1, яке колись належало ОСОБА_4 знесено.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року за ТОВ «Нордекс-1» визнано право власності на магазин літ. «0-1», загальною площею 169,2 кв. м, торговельний павільйон літ. «Ж-I», загальною площею 205,7 кв. м, торговельний павільйон літ. «3-1», загальною площею 114,9 кв. м, торговельний павільйон літ. «К-1», загальною площею 119,9 кв. м, торговельний павільйон літ. «Л-1», загальною площею 124 кв. м, торговельний павільйон літ. «М-1», загальною площею 45,4 кв. м, торговельний павільйон літ. «Н-І», загальною площею 52,8 кв. м, що розташовані за АДРЕСА_1

27 жовтня 2008 року між ТОВ «Нордекс-1» та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - торговельного павільйону літ. «0-1», загальною площею 169,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. (т.1 а. с. 10, 11).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, за АДРЕСА_1

12 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв. м, у нежитловій будівлі літ. «П-1» за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 13, 14).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у позові про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 18-20).

Представник відповідачів наполягає, що права та інтереси ОСОБА_4 оспорюваним правочином не зачипаються.

Між тим, скасовуючи рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказав, що апеляційним судом не враховано, що обставини щодо порушення майнових прав ОСОБА_4 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року та визнанням правав власності на спірну будівлю за ОСОБА_3 встановлені судовим рішенням та є преюдиційними згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України; що ОСОБА_3 не мала права відчужувати нежитлові приміщення літ. «П-1» за адресою: АДРЕСА_1. Колегія Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ також зазначила, що не має можливості залишити без змін рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, оскільки до участі у справі у якості відповідача не залучена ОСОБА_3

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки та мотиви, з яких скасовані рішення є обов*язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, з рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року ухваленого за результатами перегляду рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, про визнання права власності на житлову будівлю, вбачається, що апеляційний суд вважав обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо порушення його майнових прав оскаржуваним рішенням та визнанням права власності на житлову будівлю. Зазначені обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними при вирішенні вказаної справи.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року за № 6-449 цс15.

Отже, ОСОБА_3 не мала права відчужувати нежитлове приміщення літ. «П-1», за адресою: АДРЕСА_1, оскільки рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року про визнання за нею права власності на вказані приміщення скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року.

Представник відповідачів вказує, що за змістом відповіді КП «Харківське міське БТІ» від 21.09.2015 року та акту поточних змін від 08.02.2011 року нежитлова будівля літ. «0-1», загальною площею 169,2 кв. м, по АДРЕСА_1

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначене нерухоме майно було знесено за відома та зі згоди власника ОСОБА_4, який відмовився від права власності на належне йому майно.

Так, право власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю літ. «0-1» по АДРЕСА_1 не оспорено, запис про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не виключений, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2015 року за № 8501991 (т. 1 а. с. 123).

Представник відповідачів посилається на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.14 р., якою ФОП ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення літ. "П-1", розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Однак, ухвалюючи таке судове рішення, суд виходив з того, що спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації в установленому законом порядку та відсутнє рішення відповідного органу про надання земельної ділянки в оренду.

ОСОБА_4 наполягає, що не відмовлявся від права власності на належне йому нерухоме майно, яке ним було реконструйовано, однак ввести в експлуатацію вказану будівлю він не може, оскільки право власності на неї зареєстровано за іншою особою. Такі доводи позивача не спростовані належними та допустимими доказами.

Між тим, із дослідницької частини висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 14080 від 30.01.2015 року, яке є письмовим доказом та не спростовано відповідачами, вбачається, що частина будівлі літ «П-1» з приміщеннями «1-12» розташовані на місці раніш існуючих будівель літ «О-1», «Л-1».

За наведених обставин, судова колегія вважає встановленим, що права та законні інтереси ОСОБА_4 порушено вчиненням оспорюваного правочину.

Представник відповідачів також звертає увагу, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, пов'язаними із реєстрацією декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ХК 95 щодо реконструкції нежитлового приміщення № 12 в літ. «П-1» за адресою АДРЕСА_1, під окрему нежитлову будівлю, про скасування реєстрації зазначеної декларації та про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ «П-1» та про зобов'язання реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Тузкова Ю.А. вчинити дії по видаленню запису про право власності №7054431 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог суди посилалися на рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року, яке було ухвалено у справі що є предметом цього апеляційного перегляду та на цей час скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, зокрема, співвласником спірного майна.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилається на вимоги ст. ст. 215 ЦК України та на ту обставину, що нежитлові приміщення, відчужені ОСОБА_3, належали і йому також.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину, зміст якого суперечить ст. 317, 319, 321 ЦК України.

Так, за змістом оспорюваного договору купівлі-продажу від 12 березня 2013 року нежитлові приміщення, що є предметом продажу належать ОСОБА_3 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року; між тим зазначене судове рішення скасовано, не породжує жодних правових наслідків, отже на час вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_3 не була власником спірного нерухомого майна та не мала права його відчужувати.

Будучи зареєстрованим власником нерухомого майна ОСОБА_4 позбавлений можливості захистити своє право власності шляхом пред*явлення віндикаційного позову, оскільки конфігурація нерухомого майна, власником якого він є змінена, між тим, встановлено, що права ОСОБА_4 порушено вчиненням оспорюваного правочину.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -