АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/406/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1270/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

за участю секретаря: Бондара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що наказом Селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» (далі СТОВ, Агрофірма) від 03 березня 2016 року його було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, з чим він не погоджується, так як він 01 березня 2016 року будь-якого порушення трудової дисципліни не допустив, а тому звільнення з роботи проведено незаконно. Просив суд визнати незаконним і скасувати наказ № 10 від 03 березня 2016 року, виданий генеральним директором Агрофірми про звільнення його з посади завідувача складом паливно-мастильних матеріалів; поновити його на роботу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Полонського районного суду від 13 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 10 від 03 березня 2016 року виданий генеральним директором селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - «Агрофірма Маяк» про звільнення з роботи ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаду завідувача складом паливно-мастильних матеріалів вказаного підприємства. Стягнуто з селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - «Агрофірма Маяк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за ___________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2 Категорія: 53,54

Доповідач: Янчук Т.О

58 робочих днів - 4571 грн. 56 коп., а також моральну шкоду в сумі 2000 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, а також виплати для нього середнього заробітку за березень 2016 року (23 робочих дні) в сумі 1812 грн. 86 коп. Стягнуто з селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - «Агрофірма Маяк» на користь держави судовий збір у розмірі 3307 грн. 20 коп. В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Агрофірма не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про правомірність дій позивача, який в робочий час виконував ремонтні роботи власного автомобіля та не виконав розпорядження керівника господарства, щодо усунення простою автомобілів КАМАЗ на дорозі, у яких закінчилося пальне. Надуманими є доводи позивача, що він виконував розпорядження керівника підприємства на отримання моторних олив, і тому не здійснив своєчасну заправку зазначених автомобілів. Версія подій позивача є намаганням виправдати свою безвідповідальність та ігнорування виконання розпорядження керівника господарства.

В судовому засіданні представник селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював на посаді завідувача складу паливно-мастильних матеріалів Селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» з 04 січня 2009 року. ( а.с.22)

Наказом N 49 від 22 липня 2015 позивачу було винесено догану за невиконання покладених на нього трудових обовязків, а саме не проведення своєчасної заправки погрузчика «Маніту», що призвело до затримки погрузки ячменю та озимого ріпаку для відправки на комбінат хлібопродуктів.( а.с.23)

Наказом N 63 від 23 жовтня 2015 року позивачу було винесено догану за перебування на робочому місці в нетверезому стані. ( а.с.24)

Вищезазначені накази ОСОБА_1 не оспорювались у встановленому законом порядку та не були скасовані.

Наказом N 10 від 03 березня 2016 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, а саме 01.03.2016 року позивач без поважних причин не виконав своїх посадових обовязків - не заправив автомашини, у яких закінчилося дизельне паливо на трасі за межами м. Полонного, хоча був повідомлений про це в 13 год.30 хв. В результаті автомашини простояли без заправки протягом 4-х годин, а ОСОБА_1 причину невиконання своїх обовязків не повідомив керівництво.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що наказ відповідача від 03.03.2016 року №10 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним, оскільки, вина позивача в тому, що автомобілі, які простояли без заправки протягом 4-х годин дизельним пальним на трасі за межами м. Полонного відсутня.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір з працівником може бути розірваний з ініціативи уповноваженого органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, причиною для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України стало невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, а саме 01.03.2016 року позивач без поважних причин не виконав своїх посадових обовязків - не заправив автомашини, у яких закінчилося дизельне паливо на трасі за межами м. Полонного, хоча був повідомлений про це в 13 год. 30 хв. В результаті автомашини простояли без заправки протягом 4-х годин, а ОСОБА_1 причину невиконання своїх обовязків не повідомив керівництво.

Виходячи із пояснень як позивача так і представника відповідача, заправка на підприємстві транспортних засобів дизельним пальним повинна була проводитись позивачем тільки за прямою вказівкою керівника підприємства.

Доказів щодо надання безпосередньої вказівки позивачу від керівника підприємства щодо дозаправки дизельним пальним, які зупинилися на трасі за межами м. Полонного відповідачем не надано.

Відповідно до п. 2.2. трудового договору від 04.01.2009 року укладеного між СТОВ Агрофірма «Маяк» та ОСОБА_1 працівник зобовязується виконувати роботу згідно посадової Інструкції з дотриманням правил охорони праці пожежної безпеки, виробничої санітарії тощо. ( а.с.22)

Із наданої копії посадової інструкції завідувача складу паливно-мастильних матеріалів п.1.5 вбачається що завідувач складу паливно-мастильних матеріалів підпорядковується генеральному директору, головному агроному, головному інженеру, начальнику машинно-тракторного парку. Пунктом 2.12 зазначеної посадової інструкції передбачено, що завідувач складу приймає участь у ранковому плануванні роботи на кожен день, забезпечує виконання отриманого наряду, і безперебійної роботи, як на стаціонарному майданчику, так і в польових умовах під час роботи техніки.

Однак з посадовою інструкцією завідувача складу паливно-мастильних матеріалів позивач не був ознайомлений, виходячи із його пояснення в судовому засіданні та відсутністю його підпису в зазначеній інструкції.(16-18).

Враховуючи встановлений порядок заправки транспортних засобів на підприємстві, та за відсутності прямої вказівки керівника підприємства щодо дозаправки ОСОБА_1, автомобілів, що зупинилися 01.03.2016 року за межами м. Полонного, дисциплінарний проступок з боку ОСОБА_1О, за який могло б застосуватися таке дисциплінарне стягнення як звільнення з роботи відсутній, а тому висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України є правильним.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягуючи на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, місцевий суд навів розрахунок сум, які підлягають стягненню. Даний розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зясувавши в достатньо повному обємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Селянського товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукове племінне господарство по розведенню свиней - Агрофірма «Маяк» відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук