Провадження № 22-ц/780/6686/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районого суду Київської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що сторони 24 червня 1989 року зареєстрували у виконкомі Вишневої міської ради Київської області шлюб, актовий запис №104. Від цього шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Між сторонами виникають конфлікти, у них різні погляди на життя, вони проживають окремо з березня 2016 року, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сімя фактично розпалась і її збереження є недоцільним, саме тому позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 24 червня 1989 року у виконкомі Вишневої міської ради Київської області, актовий запис №104.

Рішенням Києво-Святошинського районого суду Київської області від 18 листопада 2016 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 червня 1989 року у виконкомі Вишневої міської ради Київської області, актовий запис №104. Під час розірвання шлюбу та його державної реєстрації залишено відповідачці ОСОБА_2 прізвище «Тарасюк».

В своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноти встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суддів. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не було надано оцінки поданим нею запереченням на позовну заяву на восьми сторінках, а рішення ухвалене лише з урахуванням позиції позивача, що є порушенням процесуальних прав відповідачки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя і збереження сім'ї є недоцільним та суперечить інтересам позивача, який категорично відмовляється зберегти шлюб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони 24 червня 1989 року зареєстрували у виконкомі Вишневої міської ради Київської області шлюб, актовий запис №104.

Від цього шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає.

Між сторонами виникають конфлікти, у них різні погляди на життя, вони проживають окремо з березня 2016 року, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сімя фактично розпалась, її збереження недоцільне.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги відповідач тарасюк Н.Г. підтвердила, що дійсно з березня 2016 року вони разом не проживають, конфлікт виник між ними у звязку з заміжжям доньки, з яким позивач не був згоден. З того часу позивач перешкоджає її вселенню в спільний будинок, не бажає підтримувати стосунки.

Позивач під час апеляційного розгляду пояснив, що конфлікт та відсутність взаєморозуміння між сторонами виникло давно, він вважає примирення неможливим, категорично заперечує можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що це не лише суперечить його інтересам, а постійні конфлікти з відповідачем завдають шкоди його здоровю.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано заперечення до позову, в яких зазначено, що між сторонами існує також і майновий спір, є необґрунтованими та не мають відношення до даної справи, оскільки ні позивачем, ні відповідачем не заявлено позову про поділ майна подружжя, а лише про розірвання шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення Києво-Святошинського районого суду Київської області від 18 листопада 2016 року.

За таких обставин, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районого суду Київської області від 18 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Таргоній Д.О.

Судді: Верланов С.М.,

ОСОБА_4