Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ВК Ужгородської міської ради Закарпатської області , про визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з вищенаведеним позовом до Виконачого комітету Ужгородської міської ради

Свій позов мотивували тим, що їм та померлому ОСОБА_5 на підставі ОСОБА_6 про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 25.04.2014р. належить квартира розташована в АДРЕСА_1 а загальна площа 21.10 кв.м., житлова 18.7 кв.м. і складається з однієї кімнати. Форма власності вказана в свідоцтві приватна спільна сумісна без визначення часток. ОСОБА_6 було видано на підставі Рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 112 від 16.04.2014р. згідно ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, зокрема як сім"ї, яка складалась з батька ОСОБА_5 (померлого 08.04.2015р.) матері ОСОБА_2, дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

08.04.2015р. помер один з співвласників даної квартири ОСОБА_5, що підтверджується ОСОБА_6 про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ в Закарпатській області серія 1-ФМ № 185995 від 09.04.2015р. Актовий запис № 404.

В межах встановлених законом строків і як спадкоємці, які постійно проживали разом з спадкодавцем, за законом першої черги звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу для отримання ОСОБА_6 про спадщину за законом на частку померлого. Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 була заведена спадкова справа і присвоєно номер 7/2015

Разом з заявами про відкриття спадкової справи та видачу відповідного ОСОБА_6 діти померлого ОСОБА_3В та ОСОБА_4В 07.10.2015р. Подали заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_5 на корись своєї матері ОСОБА_2 зокрема Заява ОСОБА_3 зареєстрована в реєстрі під № 1338 та Заява ОСОБА_4 Зареєстрована в реєстрі під № 1337 .

Однак Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу виніс Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01.08.2016р.

Основними мотивами відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_6 про право на спадщину за законом були дві підстави, а саме відсутність первинної реєстрації та спірну квартиру за померлим та відповідно Позивачами з внесенням даних про право власності до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відсутність виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Та відповідно нормативне обґрунтування відмови.На підставі наведеного , для віднослення своїї спадкових прав позивачі змушені звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила суд такий задовільнити.

Представник відповідача до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши позицію представника позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачам по справі та померлому ОСОБА_5 на підставі ОСОБА_6 про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 25.04.2014р. належить квартира розташована в АДРЕСА_1 а загальна площа 21.10 кв.м., житлова 18.7 кв.м. і складається з однієї кімнати. Форма власності вказана в свідоцтві приватна спільна сумісна без визначення часток. ОСОБА_6 їм було видано на підставі Рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 112 від 16.04.2014р. згідно ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, зокрема як сімї, яка складалась з батька ОСОБА_5 (померлого 08.04.2015р.) матері ОСОБА_2, дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

08.04.2015р. помер один з співвласників даної квартири ОСОБА_5, що підтверджується ОСОБА_6 про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ в Закарпатській області серія 1-ФМ № 185995 від 09.04.2015р. Актовий запис № 404 .

В межах встановлених законом строків і як спадкоємці, які постійно проживали разом з спадкодавцем, за законом першої черги звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу для отримання ОСОБА_6 про спадщину за законом на частку померлого. Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 була заведена спадкова справа і присвоєно номер 7/2015

Разом з заявами про відкриття спадкової справи та видачу відповідного ОСОБА_6 діти померлого Позивач 2 і 3, 07.10.2015р. Подали заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_5 на корись своєї матері ОСОБА_2 зокрема Заява ОСОБА_3 зареєстрована в реєстрі під № 1338 та Заява ОСОБА_4 Зареєстрована в реєстрі під № 1337

Однак Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу виніс Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01.08.2016р.

Основними мотивами відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_6 про право на спадщину за законом були дві підстави, а саме відсутність первинної реєстрації та спірну квартиру за померлим та відповідно Позивачами з внесенням даних про право власності до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відсутність виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, має право отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 20 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/50 від 03.03.2004 р., видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. (надалі інструкція)

Згідно з п. 216 зазначеної Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та після перевірки відсутності заборони або арешту цього майна або інших застав за даними відповідного реєстру.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Абзац четвертий пункту 216 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції N 615/5 ( z0255-10 ) від 26.03.2010 \

Під терміном державна реєстрація речових прав на нерухоме майно Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952) розуміє офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, а також і обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2).

Міністерство юстиції України за листом від 21.02.2005 року за № 19-32/319 «Про порядок оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна» роз'яснило, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно з п.224 зазначеної Інструкції передбачено, Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Отже подані спадкоємцями правоустановчий документ ОСОБА_6 на нерухоме майно (спадкове майно), видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 25.04.2014р. яке не зареєстроване у відповідності до вимог Закону (ст. 334 ЦК України) крім цього не містить виділення (визначення) частки померлого у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно (правова позиція ВСУ у справі за №6-107цс12).

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду справи з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України

Як визначено ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами сьомою та чотирнадцятою статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) проводиться на підставі заяви Форма і вимоги до заповнення заяв установлюються відповідно до законодавства.Згідно вимог до Заяви про реєстрацію права власності необхідно підписи від усіх співвласників одночасно. Однак відповідно до ст. 5 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду визначено, що передання квартир у власність громадянам з доплатою, безоплатно оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Тобто моментом виникнення у громадян права власності на житло визначається моментом видачі зазначеного свідоцтва, яке власне і підтверджує факт державної реєстрації права власності. Це узгоджується з розясненнями Державного комітету по житлово-комунальному господарству України від 28.12.1994р. З якого випливає, що право власності особи на житло виникає з моменту підписання розпорядження про передачу житла у приватну власність.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.08 № 7 „Про судову практику у справах про спадкуваннях розяснення, що за загальними правилами частини другої статті 372 КЦ України, при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

Позовну заяву - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири за ардесою 88000, АДРЕСА_1 а".

Визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 право власності по 1/4 частці за кожним на квартиру за адресою 88000, АДРЕСА_1 а.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9