Справа № 473/3229/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"28" грудня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1 його представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням,а саме житловим будинком № 6 по провулку Янтарний у м. Вознесенську Миколаївської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є власником будинку № 6 по провулку Янтарний у м. Вознесенську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2013 року.

У вказаному будинку значаться зареєстрованими його сини- відповідачіОСОБА_3, ОСОБА_4, які фактично в цьому будинку не проживають з кінця 2005 року, однак залишаються в ньому зареєстрованими та проживають без реєстрації за адресою вул. Шевченко 35/41 м. Вознесенськ Миколаївська область.

Посилаючись на те, що відповідачі більше одинадцяти років не проживають у вказаному будинку, їх речей там немає, а їх реєстрація в зазначеному будинку створює йому, як власнику, перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, позивач на підставі ст. 405 ЦК України просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позов в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, судом повідомлялися через ЗМІ про слухання справи (38-39) .

Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, судом встановлено наступне.

26.07.2013 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 6 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по провулку Янтарний у м. Вознесенську Миколаївської області, посвідчений державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 ( а.с. 5 ).

Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2013 року власником вищезазначеного будинку є ОСОБА_1 ( а.с. 6-7).

В судовому засіданні встановлено, що згідно будинкової книги відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, значаться зареєстровані в зазначеному будинку з 12.12.2005року ( а.с. 12-14).

Проте відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2005 року, що підтверджується довідкою, виданою головою квартального комітету від 25.10.2016 року та показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с. 15).

Доводи позивача про створення перешкод у користуванні належним йому будинком суд вважає обґрунтованими.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, а саме: дружина, їх діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в будинку № 6 по провулку Янтарний у м. Вознесенську Миколаївської області понад встановлені ст.405 ЦК України строки.

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку особисті речі відповідачів відсутні, перешкод в користуванні будинком позивач, як власник останнім не чинив, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням,обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням положень ст.405 ЦК України.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів також підлягають стягненню судові витрати на користь Держави в особі Державного бюджету Вознесенського району в Миколаївській області, від сплати яких позивач звільнений при зверненні до суду з урахуванням того що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії 2-ї категорії на Чорнобильській АЕС у 1986 року. ( п 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 6 по провулку Янтарний у м. Вознесенську Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривна 20 копійок на користь Держави в особі Державного бюджету Вознесенського району (банк ГУ ДКУ в Миколаївській області, МФО 826013, р/р №0113, код платежу 22030001, ).

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривна 20 копійок на користь Держави в особі Державного бюджету Вознесенського району (банк ГУ ДКУ в Миколаївській області, МФО 826013, р/р №0113, код платежу 22030001, ).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А