Справа №639/4223/16-ц
Провадження №2/639/1550/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ :

24 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 13.07.2016 року у даній справі було відкрито провадження справу призначено до судового розгляду.

До позовної заяви позивачем також було додано клопотання про забезпечення позову по даній цивільній справі, в якому він просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. (ч.1 ст.151 ЦПК України)

Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 3 постанови розяснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна (грошей) у особи.

Але, в порушення зазначених вимог ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів стосовно належності ОСОБА_2 будь-якого майна, в тому числі квартири АДРЕСА_1, станом на день звернення до суду з відповідною заявою.

ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 21.05.2014 року не може бути сприйнята судом як належний та допустимий доказ реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 станом на теперішній час.

Згідно відповіді керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.2016 року надати актуальну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається можливим, оскільки у консультантів суду, які мають право доступу до реєстру, закінчився термін дії електронного цифрового підпису.

У звязку з вищевикладеним, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Труханович