Справа № 405/4170/16-ц
Провадження №2-з/405/3/16
У Х В А Л А

06 червня 2016 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А. розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.04.2015 року в розмірі 92 745,63 грн.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, - квартиру, загальною площею 53,00 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення.

Крім того, просив обмежити відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, серед іншого, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, при цьому згідно з ч.3 зазначеної статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у ч.1 ст. 152 ЦПК України, не є вичерпним, у звязку з чим, за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, однак з урахуванням обмежень, встановлених у ч.4 зазначеної статті.

Згідно з п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Крім того, відповідно до п.4 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою від 06.06.2016 року відкрито провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначені позивачем обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, які не підтверджені документально, не обґрунтовують необхідності в застосуванні видів забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а так само забороною будь-яким особам укладати угоди стосовно нерухомого майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, при цьому суд також враховує, що заява позивача не містить і належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, як не містить і доказів на підтвердження вимог позивача, що між сторонами дійсно виник спір.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, в заяві про забезпечення позову позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив забезпечити позов шляхом обмеження відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань, в задоволенні якого також слід відмовити, при цьому, судом відзначається наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21.01.1994 року, передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом зазначеного пункту можливість обмеження у виїзді не повязується з розглядом цивільних прав, а передбачається така можливість для громадян, - субєктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Окрім того, п. 8 ч.1 ст. 6 зазначеного Закону, передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі, при цьому в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, на підставі чого, суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобовязань, оскільки це буде порушенням норм ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що позивачем в заяві про забезпечення позову викладені припущення щодо невиконання відповідачем в майбутньому рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, які не підтверджуються обєктивними та належними доказами, не зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, як не зазначено позивачем і про те, чи спроможні обрані позивачем вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову, виходячи при цьому із заявлених позивачем позовних вимог про стягнення боргу, суд, вважає, що обєктивні підстави, за наявності яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, в звязку з чим, заява ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-153, ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И Л А:

задоволенні заяви позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова