Справа № 462/6095/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/5250/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві спільної сумісної власності разом із рідним братом ОСОБА_8, який 08.05.2015 року помер. В грудні 2014 року ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_9, яка після цього проживала в квартирі без прописки. Після смерті брата відповідач 15.05.2015 року подала заяву про вступ у спадщину за померлим чоловіком до нотаріуса. На даний час спадщина не оформлена, в провадженні Залізничного районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_3 про визнання шлюбу між відповідачем та братом позивача недійсним.

Разом з тим, 22.06.2015 року відповідач самовільно вибила вхідні двері спірної квартири № 38 без згоди позивача як власника, та вставила металеві двері з новими замками і тим самим обмежила йому доступ в квартиру. Крім того, відповідач тривалий час не оплачує комунальні послугами, внаслідок чого виникла заборгованість. Таким чином, права позивача як власника частини квартири порушуються. У добровільному порядку відповідач спір врегулювати не бажає, а тому позивач змушений звернутись до суду.

Крім цього, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з тривалим обмеженням вільного користування майном та доступу до своєї власності, розмір моральної шкоди завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача становить 120 000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов"язано ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 38 по вул. Тракт Глинянський №147-"а" в м. Львові. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_4 оскаржив позивач ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Стверджує, що через чинення відповідачем йому перешкод у користуванні його квартирою, він не має доступу до свого майна, яке залишилось зачиненим відповідачем, в зв"язку з чим йому в холодну пору року довелося купувати нове тепле взуття та одяг. За час протиправної відмови в користуванні приватною власністю зі сторони відповідача, позивач вимушений був знімати для життя квартиру. Згадані обставини завдали позивачу моральної шкоди. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року і хвалити нове рішення:

про виселення ОСОБА_10 з житлового приміщення, квартири АДРЕСА_2;

про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_10 12000 грн. в його користь;

стягнути з ОСОБА_10 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачу належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-10).

Інша частка 3/4 квартири АДРЕСА_2 належала брату позивача ОСОБА_8

Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб (а.с.6), між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 05.12.2014 року було зареєстровано шлюб. Разом з тим, 08.05.2015 року ОСОБА_8 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

Окрім цього, в спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_8, та свідоцтво на спадщину жодній з сторін не видавались, а право власності не оформлено. Вказані факти стверджуються, зокрема, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі та листом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори.

Згідно довідки ОСББ "Імпульс" від 21.08.2015 року №2 07, 22 червня 2015 року ОСОБА_7 демонтувала вхідні двері квартири АДРЕСА_3 і з цього часу вселилася та проживає в згаданій квартирі без прописки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, а саме - зобов"язання ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 38 в будинку № 147-"а" по вул. Тракт Глинянський у м. Львові, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_7 чинить перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою, яка перебуває у його власності. Відмовляючи в задоволення решти позовних вимог, суд виходив з обставин, що позивачем не доведено розмір моральної шкоди, та характер і глибину моральних страждань, а також, що ним не представлено розрахунку витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн.

З такими висновками колегія суддів не може погодитися з наступних обставин.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено наступне:

1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Оскільки ОСОБА_7 не є співвласником квартири АДРЕСА_4, в ній не зареєстрована та чинить ОСОБА_3 перешкоди в користуванні згаданою квартирою, права ОСОБА_3 підлягають захисту шляхом усунення перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні йому права користування належної йому квартири - виселення ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_5.

Згідно ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з положень п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 47 згаданої Постанови визначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

Згідно договору №07 від 8 травня 2015 року про надання правової допомоги, ОСОБА_4 надає правову допомогу ОСОБА_3. Обсяг і вартість правової допомоги за цим договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід"ємним додатком до цього договору.

З матеріалів справи наданих пояснень позивачем та його представником встановлено, що за надані послуги ОСОБА_3 28 серпня 2015 року оплатив ОСОБА_4 2500 грн.

Враховуючи вартість послуг згідно додатку до договору на надання юридичних послуг, об"єм робіт виконаних ОСОБА_4, а саме: написання позовної заяви, апеляційної скарги, участь в судових засідання, розмір витрат в сумі 2500 грн. на правову допомогу, колегія суддів вважає доведеними факт понесення судових витрат і вважає їх такими не перевищують встановлений законом граничний розмір таких витрат, в зв"язку з чим такі витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Що ж до позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 12000 грн., то така до задоволення не підлягає з наступних обставин.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до Роз"яснень, що викладені у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту спричинення відповідачем позивачу по справі моральних чи фізичних страждань.

З врахування усього вищенаведеного, апеляційна скарга ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні йому права користування належної йому квартири, шляхом виселення ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 1023,12 грн. судових витрат за подачу позовної заяви і апеляційної скарги та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2