Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Органу опіки та піклування Ужгородського міського виконавчого комітету до ОСОБА_4, Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марина Василівна, про захист права проживання малолітньої дитини та визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою Органу опіки і піклування Ужгородського міського виконавчого комітету на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Орган опіки та піклування Ужгородського міського виконавчого комітету звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що до нього звернулася ОСОБА_4 із заявою щодо передачі в іпотеку квартири по АДРЕСА_1. Перевіркою встановлено, що вказана квартира була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язання, що випливають із кредитних договорів від 19 червня 2008 року № № 0 та 0, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Позивач зазначив, що вказаний договір іпотеки не було погоджено із ним, хоча у квартирі проживав і проживає малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому позивач вважає, що внаслідок укладення цього договору порушено ст. 177 СК України, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Орган опіки і піклування Ужгородського міського виконавчого комітету просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно з вимогами ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, відсутності правових підстав, передбачених ст. 177 СК України, для задоволення позовних вимог про захист права проживання малолітньої дитини та визнання недійсним договору іпотеки.

На підстав наявних у справі доказів суд правильно установив, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а тому відповідно до вимог ст. 29 ЦК України вказана адреса є фактичним місцем проживання малолітньої дитини.

При цьому суд правильно врахував, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 разом із малолітнім сином на момент укладення договору іпотеки проживали в ній або мали на неї майнові права.

За таких обставин суд обґрунтовано вважав недоведеним факт порушення у результаті укладення вищевказаного договору іпотеки майнових прав дитини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив і повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про порушення судами вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судових рішень, а також ст. 215 ЦПК України щодо відсутності в судових рішеннях мотивів, за яких суд вважав установленим наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, взяті до уваги або відкинуті докази, спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги щодо доведеності та наявності підстав для визнання недійсним зазначеного договору іпотеки зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Органу опіки і піклування Ужгородського міського виконавчого комітету відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.О.Леванчук