Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - державний нотаріус Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток АллаІванівна, про визнання заповіту недійсним, визнання заповіту чинним та забов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - державний нотаріус Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., про визнання заповіту недійсним, визнання заповіту чинним та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що він останні роки майже постійно проживав разом зі ОСОБА_7, вів з нею спільне господарство, тому ОСОБА_7 у 2009 році оформила заповіт на його ім'я, а на час складання заповіту на користь ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, потребувала постійної допомоги, страждала від фантомного болю, не могла самостійно пересуватися, майже втратила зір, не бачила друкований текст, тому не могла самостійно прочитати заповіт перед його підписанням, оскільки не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Крім того, реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі відбулася ще до його підписання заповідачем, а саме: у тексті заповіту зазначено, що він прочитаний вголос о 12 год. 10 хв., а зареєстрований у спадковому реєстрі о 12 год. 08 хв., тобто ще до його посвідчення.

Ураховуючи вищенаведене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори 20 жовтня 2011 року та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 1-1175, визнати чинним заповіт ОСОБА_7 на його користь, посвідчений державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори 21 березня 2009 року, зобов'язати Головне управління юстиції у м. Києві м. Києва внести відповідні зміни до Спадкового реєстру, а також зобов'язати Двадцять другу Київську державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як убачається з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть від 23 жовтня 2011 року НОМЕР_1, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 її племінники.

21 березня 2009 року ОСОБА_7 було складено заповіт, яким вона заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Двадцять другої Київської нотаріальної контори Ковток А.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-614.

20 жовтня 2011 року ОСОБА_7 склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-1175, яким все належне їй на день смерті майно, у тому числі й квартиру АДРЕСА_1, вона заповіла ОСОБА_5 Цим же заповітом скасовано заповіт, складений та посвідчений цим же державним нотаріусом 21 березня 2009 року за реєстровим № 1-614.

Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної комісійної експертизи Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України від 08 вересня 2015 року ОСОБА_7 на час складення заповіту 20 жовтня 2011 року ознак психічних розладів не виявляла і була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при здійсненні правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом також надано оцінку висновку судово-психіатричної посмертної експертизи № 221, підготовленого спеціалістами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, у резолютивній частині якого зазначено, що в період складання заповіту ОСОБА_7 виявляла ознаки вираженого астенічного стану, соматогенно обумовленого (важкий перебіг цукрового діабету в стадії декомпенсації, прогресуючі судинні ураження, післяопераційні септичні ускладнення) - згідно МКХ-10, шифр F 06.6, що істотно впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Дану експертизу було призначено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року за клопотанням ОСОБА_4

Проте, враховуючи той факт, що після проведення судово-психіатричної експертизи за клопотанням ОСОБА_4 до справи було долучено додаткові докази, які вплинули на висновки експертів, судом взято за основу висновок, який є більш повним та всебічним, крім того, акт судово-психіатричного експерта № 221 не стосується стану особи саме в момент вчинення правочину.

Крім того, суд відхилив клопотання ОСОБА_4 про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки, заявляючи вимоги, позивач не оспорював підпис ОСОБА_7, а з урахуванням підстав позову посилався на те, що остання під час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Допитаний судом у якості свідка державний нотаріус Ковток А.І., даючи пояснення щодо розбіжностей у часі складення заповіту та його реєстрації у спадковому реєстрі, пояснив про несправність годинника й складання правочину не о 12 год. 10 хв., а фактично об 11 год. 50 хв., про що до заповіту було внесено відповідне застереження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що заповіт було складено за відсутності вільного волевиявлення заповідача, натомість зібраними у справі доказам підтверджується зворотне, а саме те, що ОСОБА_7 вчинила заповіт відповідно до її вільного волевиявлення, усвідомлюючи значення своїх дій.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова