У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Костопільського районного суду від 21 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Костопільського районного суду від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" три відсотки річних за прострочення виконання грошових зобовязань в сумі 14159,15 грн. та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 139,94 грн., а всього 14299 грн. 09 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № BL1341, датою остаточного погашення всієї суми кредиту є 01.12.2027 рік. 25.10.2012 року Костопільським районним судом Рівненської області у справі № 1710/2-714/12 за позовом ПАТ «ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено рішення, яким позов було задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 417853,10 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки належний на праві власності ОСОБА_5. Вказаним рішенням було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 07.06.2012 року відсотки та підвищені відсотки.

Доводив, що чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання.

Стверджував, що наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, вказане узгоджується з постановою ВГСУ від 14.09.2010 року №36/358, від 16.02.2011 року №17/177-10 та постановою ВСУ від 04.07.2011 року №13/210/10).

Вказував, що станом на день звернення ПАТ «Універсал Банк» із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не була погашена, так само як і не погашена на день подачі апеляційної скарги, рішення суду не виконано. Заборгованість за кредитним договором по нарахованим відсоткам та підвищеним відсоткам за період з 07.06.2012 року по 21.08.2015 року складає 17000,86 доларів США, 125439,08 грн. - інфляційні витрати та три проценти річних за час прострочення 14159,15 грн.

___________________________________________________________________________________________________Справа № 564/2199/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/787/1132/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_7

З цих підстав просив рішення Костопільського районного суду від 21 квітня 2016 року змінити. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по нарахованим відсоткам та підвищеним відсоткам за період з 07.06.2012 року по 21.08.2015 року в сумі 17000,86 доларів США, інфляційні витрати за час прострочення виконання грошових зобовязань у розмірі 125439,08 грн. та судові витрати в сумі 10038,16 грн

Представник ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_1, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір № BL 1341, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 50000 доларів США з терміном погашення в строк до 1 грудня 2027 року.

В забезпечення договірних зобовязань по даному кредитному договору між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого було передано позивачу в іпотеку житловий будинок загальною площею 240,90 кв.м., житловою площею 87,20 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул.І.Нечая буд. №1.

В звязку з тим, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, позивач 22 березня 2012 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове (протягом тридцяти днів) погашення заборгованості по кредитному договору, процентів та штрафних санкцій (а.с.35 оглянутої в судовому засіданні справи № 1710/2-714/12).

Після цього позивач 09.07.2012 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 52280,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.06.2012 року становить 417853,10 грн. (381009,83 грн. - заборгованість по сумі кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту - 4996,03 грн., 36390,01 грн. - відсотки, 453,25 - підвищені відсотки) та до відповідача ОСОБА_5 - про звернення стягнення на іпотечне майно.

Із позовної заяви в справі № 1710/2-714/12 вбачається, що при зверненні до суду банк покликався на п. 6.1 кредитного договору від 26 грудня 2007 року та ст. 611 ЦК України, згідно якого має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати.

Рішенням Костопільського районного суду від 25 жовтня 2012 року в справі № 1710/2-714/12 за позовом ПАТ «Універсал Банк» як правонаступник ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість по кредитному договору №BL 1341 від 26.12.2007 р. в загальній сумі 417853,10 грн. та звернуто стягнення на іпотечне майно - житловий будинок в м. Костопіль по вул.І.Нечая, №1.

Дане рішення вступило в законну силу.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 1 грудня 2027 року на квітень 2012 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 25 жовтня 2012 року.

Судом першої інстанції було зазначено, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Крім того, суд зазначив, що згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що за таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках та підвищених відсотках в сумі 17000,86 доларів США не підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу.

Оскільки кредитні зобовязання між сторонами були виражені в іноземній валюті, то місцевий суд обґрунтовано відмовив в частині вимог про стягнення інфляційних втрат.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15, яка згідно з вимогою ст.360-7 ЦПК України є обовязковою.

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що необґрунтованим є посилання представника відповідача про те, що позивачем був пропущений строк звернення з позовом про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки позивач звернувся до суду в межах трьохрічного строку після ухвалення рішення суду від 25 жовтня 2012 року.

Такий висновок також є вірним, оскільки розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, а від дати ухвалення рішення в попередній справі до дати проведення розрахунку та звернення до суду в даній справи передбачений ст. 257 ЦПК України строк позовної давності в три роки не минув.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 312, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: