Справа №477/412/16-ц 14.07.2016 14.07.2016 14.07.2016
Справа 477/412/16-ц
Провадження № 22ц-/784/1686/16 Головуючий у 1-й інстанції Семенова Л.М.
Категорія 27 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення

Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 червня 2016 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором кредиту,

В С Т А Н О В И Л А :

29 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк , ПАТ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2, яка раніше мала прізвище ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначав, що 23 серпня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір, за яким ОСОБА_3 одержала 9600 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних. Відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором, однак належним чином своїх зобовязань не виконала. У звязку з чим, станом на 31 грудня 2015 року за вказаним договором нараховано до сплати 17 907 грн. 56 коп. заборгованості, з яких 9585 грн. 33 коп. кредит, 6157 грн. 76 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 835 грн. 54 коп. пені, 500 грн. штрафу фіксованої частини та 828 грн. 93 коп. його складової.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову, на думку заявника, висновки суду про недоведеність укладення договору та наявності заборгованості суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про отримання відповідачкою кредитних коштів та умов кредитування.

Проте з висновками суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2012 року між сторонами укладено договір. ОСОБА_3, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2, підписала анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вона погодилася, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами про надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір). Згідно з умовами кредитування відповідач просив надати банківські послуги кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів» передбачена сплата пені за порушення умов зобовязання (пеня = пеня(1)+пеня(2), де пеня(1) = (базова процентна ставка по договору)/30- нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки на суму більше 50 грн.). Кредит повинен погашатися платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. За умовами кредитування, у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф (а.с. 12,13).

Відповідачка отримала дві кредитні карти, строк дії одної складав до 29 лютого 2016 року, а другої - до 31 липня 2016 року.

До 30 квітня 2015 року відповідачка користувалася кредитними коштами та погашала заборгованість, в тому числі частково. Однак, з вказаного періоду, вона кредит не сплачує, що підтверджується наданою Банком випискою з карткового рахунку ( а.с. 11, 80).

У звязку з невиконанням відповідачкою умов зазначеного договору у неї утворилась заборгованість перед Банком. Станом на 31 грудня 2015 Банком нараховано 17 907 грн. 56 коп. заборгованості, з яких 9585 грн. 33 коп. кредит, 6157 грн. 76 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 835 грн. 54 коп. пені, 500 грн. штрафу фіксованої частини та 828 грн. 93 коп. його складової.

На вказані обставини справи та вимоги матеріального права, що регулюють спірні правовідносини суд уваги не звернув. Тоді як вони мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідачка підписала анкету заяву, яка є складовою частиною договору, а сторони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, а саме розміру кредитного ліміту, строку виконання зобовязань та умов розміру плати за користування кредитом, розміру штрафних санкцій, строк виконання зобовязання, що відображено в довідці про умови кредитування. Вона отримала дві платіжних карти, про що свідчать її фотографії, зроблені Банком під час укладення угоди та отримання карт, вона користувалася наданим їй кредитом, та частково погашала заборгованість, про що свідчить, як згадано, її останній платіж у квітня 2015 року (а.с. 11), та виписка з картрахунку, наданого до апеляційного суду (а.с. 73-80). В свою чергу, відповідачка не спростувала наявності у неї заборгованості перед Банком за договором.

Отже сторони уклали договір банківських послуг, за яким Банк надав відповідачці грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З огляду на зазначені правові норми, Умови, а також встановлені обставини, колегія суддів вважає, що Банком доведені позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про надання банківських послуг, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником зобовязання щодо повернення кредитних коштів, процентів за їх користування та неустойки.

Оскільки відповідачка взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконала належним чином, то у відповідності з вимогами вказаних норм права з неї на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом та пеня в розмірах обумовлених договором .

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. На користь банку з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по кредиту в розмірі 9585 грн. 33 коп. Також, підлягають стягненню проценти, пеня та штраф, але проценти та штраф повинні бути стягнутими в меншому розмірі ніж просить позивач.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Банком, заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована починаючи з 23 січня 2014 року (а.с. 55).

При обрахуванні заборгованості по процентам за користування кредитом Банком за період з 23 серпня 2012 року по 31 серпня 2014 року застосована базова процента ставка, визначена умовами договору у розмірі 30% річних, проте в подальшому така процентна ставка збільшується до 34,8%, а потім з 1 квітня по 31 грудня 2015 року вже до 43, 2% річних.

Таке підвищення процентної ставки колегія суддів вважає безпідставним. Проценти за користування кредитом не можуть бути стягнуті за підвищеною процентною ставкою, оскільки підвищення процентної ставки без погодження з позичальником та попередження про зміну умов договору про надання банківських послуг договором не передбачено.

Посилання Банку на можливість в односторонньому порядку змінювати тарифи з посиланням на п.1.1.3.2.3. Умов (а.с.20) не може бути взята до уваги, оскільки ним не надано доказів дотримання процедури повідомлення та узгодження підвищення процентної ставки. Так, за Умовами, Банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається що клієнт прийняв нові умови. Доказів про направлення СМС повідомлень, та даних про інший спосіб надання відповідної інформації Банк суду не надав.

Отже колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом із застосуванням базової процентної ставки у розмірі 30% річних на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Станом на 31 грудня 2015 року така заборгованість складає 2158 грн. 06 коп.

Виходячи з правового визначення штрафу згідно до ст. 549 ЦК України, колегія суддів вважає, що інформація щодо процентної складової штрафу за умовами договору є неповною, не конкретною, а тому така складова штрафу є не визначеною, у звязку з чим це зобовязання не підлягає виконанню. Доказів про нарахування штрафу у вигляді процентної складової банк не надав.

При обрахуванні пені суд погоджується з її розміром, нарахованим Банком, а саме з нарахуванням 835 грн. 54 коп. Нарахування меншого розміру пені ніж передбачено Умовами, не порушує прав відповідачки.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1054 грн. 83 коп. судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 1160 грн. 31 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги, а всього 2113 грн. 51 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»» станом на 31 грудня 2015 року заборгованість за договором про надання банківських послуг, укладеним 23 серпня 2012 року, у загальному розмірі 13078 грн. 93 коп., а саме: 9585 грн. 33 коп. заборгованості за кредитом, 2158 грн. 06 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 835 грн. 54 коп. пені, 500 грн. штрафу, а також 2113 грн. 51 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я. Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_4