АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5121/16 Справа № 208/5006/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Григорченка Е.І, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Відділ Держземагенства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_5 про захист права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0648 га, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б.

Землекористувачем суміжної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3, якій на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49-2.

25 вересня 2012 року чоловік відповідача, ОСОБА_3, самовільно, без дозволу позивача, зніс паркан довжиною 12,5 м, який було встановлено на межі між їх земельними ділянками, встановив новий металевий паркан шляхом забиття металевих прутів в стінку гаражу позивача, чим, фактично, перекрив їй доступ до гаражу, та, водночас, захопив частину земельної ділянки позивача шириною 1 м та довжиною 12,5 м.

Факт самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача було зафіксовано Управлінням головного архітектора міста міської ради при колегіальному обстеженні земельної ділянки позивача.

Крім того, покрівля гаражу відповідача, що розташований на межі із земельною ділянкою позивача, нависає над земельною ділянкою позивача на один метр, що також порушує її права, оскільки під час дощу вода стікає на її земельну ділянку.

На підставі ст. 91, 152, 158 ЗК України, ст. 386 ЦК України позивач просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, а саме: зобов'язати відповідача знести паркан, встановивши його на межі земельних ділянок, а також демонтувати покрівлю гаражу, яка нависає над її земельною ділянкою, стягнути з відповідача завдану вказаними протиправними діями моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а також понесені при зверненні до суду судові витрати: судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести паркан, встановлений на межі із земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б, відновити та встановити на межі із земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б паркан, який існував до його знесення, здійснити демонтаж покрівлі гаражу, яка нависає на один метр над земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень, 243,6 грн. судового збору, 500 грн. витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції посилався на те, що згідно витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0648 га, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49Б.

А інформаційною довідкою ОКП «Дніпродзержинське БТІ» підтверджено, що відповідач є власником 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Перекопська, 49.

Згідно відповіді Управління головного архітектора міста міської ради, 24 жовтня 2012 року Управлінням головного архітектора міста міської ради було здійснено колегіальне обстеження земельної ділянки, власником якої є позивач, та встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну ділянку позивача розміром 1,0 х 12,5 м. Крім того, встановлено, що покрівля гаражу відповідача ОСОБА_3 нависає над земельною ділянкою позивача на один метр.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 3 ст. 79, ст.103, 108 ЗК України, та виходив із того, що права позивача, яка є власником земельної ділянки, частина якої самовільно зайнята відповідачем, порушені, а тому дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 в частині усунення перешкод у здійсненні нею права користування земельною ділянкою та задовольнив їх.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що відповідач, будучи землекористувачем суміжної із позивачем земельної ділянки, порушує встановлені ст.ст. 103, 106, 108 ЗК України правила добросусідства та, своїми діями, а саме самовільним зайняттям земельної ділянки позивача, завдає їй моральної шкоди. Врахувавши вимоги ст. 1167 ЦК України, п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, суд вважав за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення на її користь понесених нею та документально підтверджених судових витрат: судового збору у розмірі 243,6 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд неправильно і неповно зясував обставини, які мають значення для справи, а саме те що, межі земельної ділянки із нею не узгоджувались, а спірний паркан вона добровільно демонтувала ще у червні 2014 року, а тому вона не створює ніяких перешкод у користуванні належної позивачці земельної ділянки, - необґрунтовані та не підтверджені належними та достовірним доказами у відповідності до ст. 57-60, 64 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 108 ЗК України передбачено, що у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними.

Згідно відповіді виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради встановлено, що 24 жовтня 2012 року Управлінням головного архітектора міста міської ради було здійснено колегіальне обстеження земельної ділянки, власником якої є позивач, та встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну ділянку позивача розміром 1,0 х 12,5 м. Крім того, встановлено, що покрівля гаражу відповідача ОСОБА_3 нависає над земельною ділянкою позивача на один метр (а.с.13).

Копією постанови органу внутрішніх справ від 30 вересня 2012 року також підтверджується факт знесення паркану чоловіком відповідача у вересні 2012 року (а.с.12).

Також доводи про те, межі земельної ділянки не узгоджувались із відповідачем, спростовуються ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року (а.с.115).

Ці письмові докази відповідач не спростувала належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи про те, що відповідач не повідомлялась про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки наявні два поштові повідомлення про вручення їй судових повісток 27 серпня та 21 вересня 2015 року (а.с.30,33). Отже, відповідач на свій розсуд розпорядилась щодо права прийняття участі у судових засіданнях.

Також не спростовує висновки суду першої інстанції і посилання відповідача на незавірену ксерокопію технічного висновку про результати обслідування стану конструкцій та споруд, який вона додала до своєї заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с.91-93), оскільки надано лише фрагмент цього висновку щодо дослідження споруд, де відсутні будь-які дослідження щодо користування земельними ділянками.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував доводів позивача про знесення одного паркану та встановлення іншого сім'єю відповідача.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: