АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1422/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1045/16Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Карпушина Г.Л.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк»

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 у травні 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «ПроКредитБанк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження. З врахуванням змінених підстав позову, позовні вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем укладено рамкову угоду №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року. На підставі та в межах вказаної рамкової угоди між нею та відповідачем укладено договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 125000 грн. на строк 24 місяців, з процентною ставкою 31% річних. Також укладено договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року про надання їй кредиту в сумі 370000 строком на 24 місяця під проценту ставку 31% річних. При укладенні оскаржуваних договорів її волевиявлення як учасника правочину виражалося саме у погодженні 31 % річних. Проте, умови кредитування, які були реально встановлені в кредитному договорі, не відповідають її волевиявленню та вимогам закону. Відповідач скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписання оспорюваних договорів, і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив її до сплати надмірних платежів на незаконних підставах. З висновку економічної експертизи вбачається, що під час укладення кредитного договору банк приховав від неї повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Враховуючи, що кредитний договір розроблявся саме відповідачем, вважає, що відповідальність щодо його змісту повністю покладається на відповідача. Оскільки всі розбіжності у розрахунках у погашення кредиту здійснені виключно на користь відповідача, є обґрунтованим твердження того, що підписання оскаржуваного кредитного договору здійснено нею під впливом обману з боку відповідача. Мотивом обману, в даному випадку, було отримання відповідачем прихованого додаткового прибутку у вигляді завищеної процентної ставки. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи висновок експерта, вважає, що при укладенні кредитного договору її введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема щодо його ціни.

Враховуючи вказане, позивачка просила визнати недійсною рамкову угоду №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року та укладені в її межах договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року та договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року, укладені між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у зв'язку з укладенням їх під впливом обману з боку банку; договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року та договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року, укладений між ТОВ «Молочна Рівєра» та ПАТ «ПроКредит Банк» у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання. Також просила зняти обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, підстава обтяження Договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, ПН ЧРНО Савінова Н.М., об'єкт обтяження автомобіль легковий, легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, номер обєкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_2, обтяжував Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», боржник ОСОБА_2, реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер 9125572, контрольна сума ЕВ972ГА38Е); стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов'язані з проведенням судово-економічної експертизи №159 по цивільній справі в сумі 7207 грн. 20 коп.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження задоволено.

Визнано недійсною рамкову угоду №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року укладену між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та укладені в її межах між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року та договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року, укладені між ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_2) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у зв'язку з укладенням їх під впливом обману з боку банку.

Визнано недійсним договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк».

Визнано недійсним договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочна Рів'єра» та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання.

Знято обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, підстава обтяження Договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, ПН ЧРНО Савінова Н.М., об'єкт обтяження автомобіль легковий, легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60, випуску 2008 року, колір чорний, номер об'єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_2, обтяжувач Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», боржник ОСОБА_2, реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер 9125572, контрольна сума ЕВ972ГА38Е).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з проведенням судово-економічної експертизи №159 від 01 вересня 2015 року по цивільній справі в сумі 7207 грн. 20 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь держави 730 грн. 80 коп.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року заяву Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про перегляд заочного рішення - залишено без задоволеня.

Не погодившись з рішенням районного суду, ПАТ «ПроКредит Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його сксувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила скаргу банку на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2015 року відхилити, і залишити рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2009 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду №FW1101.493. На підставі та в межах вказаної рамкової угоди між банком та позивачем укладено договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 125000 грн. на строк 24 місяців, з процентною ставкою 31% річних. Також укладено договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року про надання їй кредиту в сумі 370000 строком на 24 місяця під проценту ставку 31% річних (а.с.11-25).

З метою забезпечення виконання вказаних договорів, між банком та позичальником укладено договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року; між банком та ТОВ «Молочна Рів'єра» укладено договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року (а.с.26-30, 144-146).

Відповідно до договору застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року накладено обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, підстава обтяження Договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, ПН ЧРНО Савінова Н.М., обє'кт обтяження автомобіль легковий, легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, номер обєкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_2, обтяжувач Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», боржник ОСОБА_2, реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер 9125572, контрольна сума ЕВ972ГА38Е) (а.с.141, 142).

ТОВ «Молочна Рів'єра» 17 вересня 2015 року припинило свою діяльність (147-149).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №159 від 01 вересня 2015 року, реальна процентна ставка (у відсотках річних) за договорами, що укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «ПроКредит Банк» в межах рамкової угоди №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року становить: по договору про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року 40,27 %; по договору про надання траншу FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року: відповідно до додатку №1 до договору (а.с.24) 49,53 %, відповідно до додатку №1 до договору (а.с.25) 53,93 %. Абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) за договорами, що укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «ПроКредит Банк» в межах рамкової угоди № FW1101/493 від 25 вересня 2009 року становить: по договору про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року 48194,96 грн.; по договору про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року: відповідно до додатку №1 по договору (а.с.24) 212845,99 грн., відповідно до додатку №1 до договору (а.с.25) 173425,42 грн. (а.с.103-112).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнання недійсними договорів, суд першої інстанції, враховуючи висновок експертизи, дійшов висновку, що при укладенні договорів про надання грошових коштів, позичальника ОСОБА_2 введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема щодо його ціни.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до п.20 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із змісту рамкової угоди від 25.09.2009 року, ОСОБА_2 перед підписанням угоди належно і у достатній формі ознайомилася з усіма умовами цієї угоди, їх повністю і однаково з кредитором розуміє, вважає справедливими, адекватними, розумними, погоджується з ними і жодних заперечень не має; угода підписана позичальником добровільно, його волевиявлення є вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідає його внутрішній волі, намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Так, з кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені сума кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, тощо. Позивач погодився на отримання кредиту та був ознайомлений з його умовами, що запропоновані банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що із сторони відповідача при укладенні кредитного договору вчинялися навмисні дії щодо введення позивача в оману відносно умов укладеного договору, прав і обов'язків сторін.

При укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. Підписуючи спірний договір, позивач ознайомлювалася з його змістом та умовами, з якими погодилася та підписала його за власним бажанням та на власний ризик.

Враховуючи викладене, оскільки посилання позивача на недійсність оспорюваних ним правочинів із зазначених нею підстав, порушення його прав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», належним чином доведені не були, натомість, спростовані наявними у справі доказами, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження слід відмовити.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.2 ст. 223 цього Кодексу після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Заочним рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29.06.2011 року у справі за позовом ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2012 року, а також рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25.03.2015 року у справі за позовом ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, зміненим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2015 року, позови банку задоволені та встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість за оспорюваними нею договорами, яка була з неї стягнута, в тому числі і за рахунок редмета застави.

Під час розгляду позовів банку у Чутівському районному суді Полтавської області та Котелевському районному суді Полтавської області ОСОБА_2 питання щодо недійсності кредитного договору та договору застави не порушувалось.

За таких обстаивн, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги ПАТ «ПроКредитБанк».

Керуючись ст.ст. 303, п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк»- задовольнити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) А.І. Дорош

Г.Л. Карпушин

ВІРНО: