АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4752/16 Справа № 202/3562/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Дніпро 20 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Волошин М.П.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у жовтні 2012 року звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 квітня 2008 року банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання умовами даного договору. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у звязку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року в розмірі 6 863,37 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом 25 вересня 2012 року складає 54 838,33 грн., а саме: заборгованість за кредитом 2 804,55 дол. США, що в еквіваленті складає 22 408,35грн.; заборгованість по процентам 1 999,03 дол. США, що в еквіваленті складає 15 972,25 грн., штраф (фіксована частина) штраф - 62,58 дол. США , що в еквіваленті складає 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 745,65 дол. США, що в еквіваленті складає 5 957, 73 грн., пеня 10 000 грн. також вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Провадженні по справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито /а.с.191-195/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині незадоволених позовних вимог /а.с.198-201/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині розміру нарахованої пені з ухваленням в цій частині нового рішення на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZPC0NN00000048, шляхом підписання анкети - заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між сторонами кредитний договір. За умовами даного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 3 000,00 дол. США з визначенням терміну його повернення по 03 квітня 2013 року включно, із сплатою 28, 80 % річних за користування кредитними коштами /а.с.10-13/.

За кредитним договором ОСОБА_3 зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 2, 3 кредитного договору).

Також, сторони погодили порядок повернення кредиту з визначенням щомісячної суми мінімально необхідного платежу у розмірі 95, 59 дол. США, з визначенням періоду його сплати з «04» по «09» число кожного місяця.

Разом з тим зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» /а.с.7/.

У порушення умов спірного кредитного договору від 04 квітня 2008 року, відповідач свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2012 року утворилася заборгованість в розмірі 15 721,15 дол. США, де: 2 804,55 дол. США заборгованість за кредитом; 1 999,03 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 10 109,35 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом, а також штрафи 62,58 дол. США штраф ( фіксована частина), 745,65 дол. США штраф ( процентна складова)., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.4-5/.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнув з відповідача заборгованість не в повному обсязі у звязку зі зменшенням розміру пені до 10 000 грн.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши обставини по справі разом з наданими сторонами доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність дострокового стягнення всіх складових заборгованості, проте в частині зменшення розміру пені слід зазначити наступне.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та нарахованих штрафів за невиконання умов кредитного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1,25 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не менше 1 грн. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Звертаючись з позовними вимогами банком було надано розрахунок заборгованості за період з 04 квітня 2008 року по 25 вересня 2012 року за договором № ZPC0NN00000048 від 04 квітня 2008 року укладеного між сторонами, відповідно до якого станом на 25 вересня 2012 року пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором складає 10 109,35 дол. США, що в еквіваленті складає 80 774, 71 грн. /а.с.4-5/.

Частина 3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року № 6-100 цс 14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобовязання, колегія суддів погоджується с судом першої інстанції щодо застосування положень ч.3 ст.551 ЦПК України до розміру неустойки. Проте, беручи до уваги систематичне невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором приходить до висновку, що її розмір необхідно зменшити до 50 000 грн.

Відносно позовних вимог про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача частину заборгованості суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про закриття провадження по справі в цій частині.

Відповідно ст..303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині визначення розміру пені скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 205, 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року в частині суми стягнення з ОСОБА_3 пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором № ZPC0NN00000048 від 04 квітня 2008 року змінити з 10 000 грн. до 50 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П. Демченко Е.Л.