№2/760/4584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини

В С Т А Н О В И В :

16.06.2016 року позивач звернулася до суду з позовом та просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: - АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що від спільного проживання сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач посилається, що вона з донькою проживає в АДРЕСА_1. Відповідач мешкає окремо. Фактично з самого народження з відповідачем почалися непорозуміння щодо визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Зазначає, що ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою. Відповідач забрав доньку з місця проживання без попередження позивача та відвіз до своїх батьків, позивач вимушена була звертатись до поліції.

Таким чином, позивач зазначає, що між нею та відповідачем існує спір про місце проживання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не заперечував проти того, щоб неповнолітня дочка проживала разом з матір'ю. До вересня 2016 року дитина мешкала разом з позивачем, а з вересня 2016 р. дитина мешкає з батьками позивача. В березні 2016 року виник конфлікт з позивачем, оскільки він забрав дитину на декілька днів до себе, про що повідомив позивача.

Третя особа - Служба у справах дітей Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації надала заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.14).

Встановлено, що малолітня ОСОБА_3, проживає разом з матір»ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2016 року встановлено, що умови проживання добрі.

З характеристики від 05.09.2016 року, виданої відносно гр. ОСОБА_1 вбачається, що вона з 18.12.2013 року працює на посаді консультанта Апеляційного суду м.Києва. За час роботи зарекомендувала себе як кваліфікований професійно компетентний працівник, характеризується виключно позитивно. В роботі проявляє творчий підхід та ініціативність. Велику увагу приділяє підвищенню професійних знань і ділової кваліфікації. Користується повагою та авторитетом у колективі. Вміє будувати взаємовідносини з колегами, комунікабельна, самокритична, вимоглива до себе та інших. За характером врівноважена і доброзичлива. Дисциплінарних стягнень не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.12.2016 року вбачається, що орган опіки та піклування Солом»янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1.

Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв'язок саме з матір'ю.

Доказів того, що дитина має бути розлучена з матір'ю, відповідачем не надано та матеріалами справи не встановлено.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з матір'ю ОСОБА_1, відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.

За таких обставин, суд вважає, доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю, тобто позивачем по справі.

Так, ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яким введений режим реєстрації фізичних осіб за місцем їх проживання або перебування.

Слід звернути увагу, що положення ЦК щодо місця проживання дитини уточнюються положеннями Сімейного кодексу України, за змістом ст. 160 якого місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положення даної статті передбачає право батьків дитини на визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 161 СК місцем проживання дитини є не конкретна адреса, не конкретний населений пункт, а визначення особи, з якою має проживати дитина. Це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. Тому в рішенні суду при визначенні особи, з якою має проживати дитина, не слід зазначати конкретну адресу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дитини, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір»ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,2 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.І.Кушнір