Єдиний унікальний номер 229/1141/16-ц
Номер провадження 2/229/663/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Обласного комунального підпрємства "Донецьктеплокоммуненерго" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_2 31 березня 2016 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Обласного комунального підпрємства "Донецьктеплокоммуненерго" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що з 16 січня 2014 року по 30 листопада 2014 року він працював на посаді водія у виробничій одиниці Обласного комунального підпрємства "Донецьктеплокоммуненерго" "Ясинувата-тепломережа".

02 грудня 2014 року Дружківським міським судом було видано судовий наказ про стягнення з ОКП "Донецьктеплокомуненерго" на його користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з травня по жовтень 2014 року.

Однак заборгованість за листопад 2014 року йому до сьогоднішнього дня не сплачена.

Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі борг за листопад 2014 року становить 7000 грн.

Відповідно до довідки його середній заробіток за період з травня до листопада 2014 року складає 34747,13 гривень.

Крім того, хоче зазначити, що єдиний соціальний внесок та податок на доходи фізичних осіб, які були утримані з його заробітної плати за період з травня по листопад 2014 року включно до відповідних державних установ перераховані не були.

Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за листопад 2014 року у сумі 7000 гривень.

Стягнути з ОКП "Донецьктеплокомуненерго на його користь середній заробіток за період з травня по листопад 2014 року у сумі 34747,13 гривень.

Зобов'язати ОКП "Донецьктеплокомуненерго" перерахувати до відповідних державних установ суми єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб, які були утримані з його заробітної плати за період з травня по листопад 2014 року у сумі 1098,26 гривень та 4411,35 гривень відповідно.

Повідомити позивача письмово про сплату податків до контролюючих органів.

Позивач ОСОБА_2 не зявився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності,позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судове засідання зявився, та пояснив, що вони не визнають позовні вимоги за наступних підстав.

На підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористиною загрозою і збереженням територіальної цілістності України" розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областях.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи під час проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2015 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено у п. 28 м. Ясинувата, де зареєстрована та здійснювала свою діяльність ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа".

Крім, цього м. Ясинувата віднесено до "Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" .

До складу ОКП "Донецьктеплокомуненерго" входить 18 відокремлених підрозділів виробничих одиниць, що надають послуги з постачання теплової енергії споживачам населених пунктів Донецької області. Одним із таких відокремлених підрозділів є ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясиновататепломережа".

Наприкінці вересня 2014 року все рухоме та нерухоме майно, а також уся фінансова та технічна документація ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа", яка знаходиться на окупованій території , була захоплена. За даними фактами були направлені заяви до МВС України.

З приводу того, що тривалий час в ході проведення кримінального провадження печатки ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" не були повернуті, з метою недопущення подальшого використання невідомими особами печаток ВО, наказом № 186 від 30 липня 2015 року печатки захоплених ВО, в тому числі, ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломеража", були визнані недійсними.

Захоплення ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" призвело до суттєвих негативних наслідків,як то: неможливості контролю за придбанням та використанням енергоносіїв, неможливості контролю за виконанням господарських договорів, відсутністю контролю за збереженням та використанням товарно-матеріальних цінностей, відсутності можливості ОКП "Донецьктеплокомуненерго" впливати на фінансово-господарську діяльність ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" та контролювати витрачання останьою фінансових ресурсів.

З моменту захоплення, тобто з кінця вересня 2014 року, і до цього часу ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" не надає до ОКП "Донецьктеплокомуненерго" фінансову та технічну звітність, не виконує розпоряджень керівництва ОКП "Донецьктеплокомуненерго" . ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" з моменту захоплення не здійснює виробничо-господарську та фінансову діяльність.

Тому будь-які документи видані від імені посадових осіб і завірені з використанням печатки ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа" з моменту їх захоплення є недійсними та не можуть слугувати доказами по справі.

Довідку надану позивачем, а також інші документи завірені печаткою ВО "Ясинувататепломережа", вважають неприпустимими доказами у справі.

Фактично позивачем надані довідки та розрахунки тільки на момент звернення до суду 28 березня 2016 року, тобто вже після наказу ОКП "Донецьктеплокомуненерго" від 30 липня 2015 року.

Довідка № 90, що є єдиним доказом позивача наявності заборгованості складена станом на 28 листопада 2014 року та на думку ОКП "Донецьктеплокомуненерго" не містить актуальної інформації станом на дату розгляду справи.

Зазначені у довідці дані не дають чіткого розуміння та є неможливими для перевірки, оскільки у довідці відсутні дані щодо фактично відпрацьованого часу позивачем.

Крім цього, період охоплений у Довідці припадає на час фактичного захоплення підприємства та перебування його під контролем т.з "ДНР", тобто фактично під час скоєння злочину.

На сьогодні заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 відсутня, тому позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати не підлягають задоволенню.

Вважає, що вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати працівникам відсутня, оскільки затримка виплати виникла через настання обставин непереборної сили.

Просять у задоволенні позвоних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом було встановлено, що позивача ОСОБА_2 було прийнято у ВО "Ясинувататепломережа" Обласне комунальне підпрємство "Донецьктеплокоммуненерго" на посаду водія з 16 січня 1992 року, що підтверджується записом у трудовій книжці зробленого згідно наказу № 2 від 14 січня 1992 року .

З 30 листопада 2014 року позивача було звільнено з займаної посади водія на підставі наказу №180-к від 28 листопада 2014 року, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.7)

Згідно зі ст.. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день

звільнення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник позивача посилається на те, що у підприємства немає заборгованості по заробітній платі перед відповідачем.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду довідку № 90 від 28 листопада 2014 року, видану ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Ясинувататепломережа" про наявність заборгованості по заробітку у сумі 7000 гривень (а.с.8).

Але дана довідка видана на території, яка з серпня 2014 року непідконтрольна Україні.

На підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористиною загрозою і збереженням територіальної цілістності України" розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областях.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи під час проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2015 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Ясинувата, де зареєстрована та здійснювала свою діяльність ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Ясинувататепломережа".

Місто Ясинувата віднесено до "Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" .

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тому, суд не може прийняти до уваги дану довідку,як доказ на підтвердження наявності заборгованості по заробітної платі у позивача і у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 7000 гривень на користь позивача слід відмовити.

Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за період з травня по листопад 2014 року у сумі 34747,13 гривень.

02 грудня 2014 року Дружківським міським судом було видано наказ про стягнення з ОКП "Донецьктеплокомуненерго" на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з травня по жовтень 2014 року у сумі 7000 гривень.

Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.. 116 КЗпП, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивача було звільнено у листопаді 2014 року, згідно ст.116 КЗпП у день звільнення сплачуються усі належні робітнику суми, якщо вони не сплачені, відповідно до ст. 117 КЗпП нараховується середній заробіток.

Тобто середній заробіток стягується за період з листопада 2014 року і по день повного розрахунку, але позивач просить стягнути середній заробіток за період з травня по листопад 2014 року.

Суд не може вийти самостійно за межі позовних вимог, уточнити позовні вимоги суд було позбавлено можливості, оскільки позивач у судове засідання не з"явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності у зв"язку з чим суд розглядав справу на підставі наявних у справі матеріалів.

Крім того, відповідно до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-2159цс15, зроблено правовий висновок, який є обовязковим для застосування судами загальної юрисдикції, про наступне.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 28 серпня 2014 року за № 2644/05-4 (а.с. 48) встановлено, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження обєктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в даному населеному пункті, що підтверджується листом СБУ від 13 червня 2014 року за № 33/2117, станом на 6 серпня 2014 року унеможливлюють виконання зобовязань, зокрема, розрахунки по оплаті праці, а тому Донецька торгово-промислова палата дійшла висновку що дійсно настали обставини непереборної сили з 02 липня 2014 року для ОКПО "Донецьктеплокомуненрго" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення грошових зобовязань/податкового боргу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_2 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася не з вини ОКПО "Донецьктеплокомуненерго".

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ОКП "Донецьктеплокомуненерго" сплатити страхові внески з заробітної плати за період з травня по листопад 2014 року, то ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що за травень - листопад 2014 року підприємство не сплачувало страхові внески.

Кірм того, суд встановив, що згідно ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.21 цього Закону облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорт). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦПК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом позивач посилалвся на невизнання Пенсійним фондом його права на перерахунок пенсії.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування містить визначення поняття загальнообов'язкового державного соціального страхування як системи прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Пенсійне страхування є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, відповідно до ст. 4 Основ.

Принципом загальнообов'язкового державного соціального страхування, в силу ст. 5 Основ, є, серед інших, державна гарантія реалізації застрахованими громадянами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.

Статтею 29 Основ передбачена відповідальність страховиків за невиконання або неналежне виконання умов страхування, згідно з якою вони несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 7 Закону визначено принципи загальнообовязкового пенсійного страхування, якими, зокрема, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; диференціація розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Вказані закони визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообов'язкового державного пенсійного страхування громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону суб'єктами солідарної системи є: застраховані особи, а в окремих випадках, визначених цим Законом, - члени їхніх сімей та інші особи; страхувальники; Пенсійний фонд; уповноважений банк; підприємства, установи, організації (далі - організації), що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Таким чином, пенсійне страхування є обов'язковим особистим страхуванням.

Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтями 14, 15 Закону передбачено, що страхувальниками та платниками страхових внесків до солідарної системи за застрахованих осіб є роботодавці.

Підстави, порядок та строки перерахунку пенсій відносяться до компетенції Пенсійного фонду України і передбачені ст.ст. 42-45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Платники, ставки збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також об'єкти оподаткування визначені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Порядок нарахування та сплати страхових внесків визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, пунктами 8, 9 та 10 врегульований порядок стягнення заборгованості зі страхувальників, фінансові санкції та порядок нарахування та погашення пені.

Отже, не передбачено законом такого способу захисту як зобов'язання роботодавця в судовому порядку за позовом застрахованого працівника сплатити належні страхові платежі із виплаченого заробітку, на якого законом покладено обов'язок утримання обов'язкових платежів, оскільки фактично спір виник між позивачем та Пенсійним фондом з приводу неможливості реалізувати право на перерахунок пенсії, який має вирішуватися у порядку, передбаченому КАС України; правовідносини, які виникли між Пенсійним фондом та підприємством, яке заборгувало страхові внески, у результаті чого утворилася недоїмка, мають зовсім іншу правову природу і законом передбачений інший порядок вирішення таких спорів між цими особами.

Зазначений висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст.ст. 980 ЦК України, положень Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ».

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що в частині позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання відповідача сплатити страхові внески слід відмовити, через безпідставність.

Також слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо повідомлення позивача письмово про сплату податків до контролюючих органів, оскільки такий від захисту прав законодавством не передбачено.

Оскільки позивача при зверненні до суду, звільнено від сплати судового збору, а рішення винесено не на його користь, то відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 10,11,58,59,60,84,86,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 115, 116,117 КЗпП України , суд,

В И Р І Ш И В :

в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до Обласного комунального підпрємства "Донецьктеплокоммуненерго" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар