АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/404/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2440/16Головуючий у 1-й інстанції Ряднина В. М. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.,

при секретарі -Рибак О.О.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті загибелі ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті загибелі ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді - відмовлено.

З даним рішенням не погодилася позивач та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд не перевірив належним чином висновків ДАІ в Полтавській області та МВС в Полтавській області щодо наявності вини ОСОБА_5 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

За змістом п. 2, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, судами вірно встановлені та підтверджуються матеріалами справи в їх сукупності наступні обставини.

18 вересня 2013 року близько 20 год. 05 хв. по автодорозі сполученням М-03-Машівка-Карлівка, від м. Карлівка в напрямку селища Машівка Полтавської області рухався автомобіль MITSUBISI GRANDIS, днз НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який скоїв зіткнення з мопедом А1 марки HONDA DIO, д.н.з. НОМЕР_1, який рухався під керуванням водія ОСОБА_5. В результаті зіткнення автомобіля з мопедом останній загинув на місці пригоди.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Виконавчим комітетом Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3)

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2015 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 від 19 вересня 2013 року - закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складу кримінального правопорушення за п.2 ч.1ст. 284 КПК України (а.с. 4-6).

Копію вказаної постанови про закриття кримінального провадження відповідно до п.7 ч.1 ст. 56 та ч.5 ст. 284 КПК України було направлено 03 березня 2016 року за № 24/111-71/ОП Національною поліцією України (ГУ НП в Полтавській області слідче управління) потерпілій ОСОБА_2 В свою чергу, рішення ст. слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Сулима С.В. нею не оскаржувалося.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з відсутності вини в діях відповідача ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а отже - і обов?язку відшкодування шкоди, завданої внаслідок неї.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 7 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз?яснено, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів, беручи до уваги обставини справи, надані позивачем докази, вважає розумним та обгрунтованим її розмір у 10000 гривень.

Також, частиною 3 статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до статті 1201 ЦК України значиться, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування цих витрат, а саме: вартості пам'ятника, колегія суддів бере до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, надане у ч. 2 п. 24 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, згідно з яким витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості.

Так, як вбачається з довідки Комунального підприємства «Спецкомбінат похоронно - ритуального обслуговування» за № 171 від 26 вересня 2016 року вартість пам'ятника із гранітної крихти з постаментом та квітником станом на 2014 рік становив 1590, 30 грн. / а.с. 64/.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки на встановлення пам'ятнику в сумі 1590, 30 грн.

При цьому колегія суддів бере до уваги і той факт, що позивач не порушувала питання щодо відшкодування їй шкоди страховою компанією, якою була застрахована відповідальність ОСОБА_3 та приходить до висновку, що відповідно до ст. 20 ЦК України, ОСОБА_2 здійснює право на захист на свій розсуд.

З урахуванням вищенаведеного, рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року підлягає до скасування з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000 (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1590 гривень (тисячу п?ятсот дев?яносто ) 30 копійок на відшкодування витрат на поховання (установку пам?ятника).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/С.М. Бондаревська /підпис/Л.М. Омельченко

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ________ В.І. Корнієнко