Справа № 463/6097/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4696/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, директора коледжу - Сохи Ю.І., предстаників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського коледжу будівництва, архітектури і дизайну на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2016 року позов задоволено. Скасовано наказ директора Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну №137-к/тр від 15.10.2015 року про переведення ОСОБА_2 на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням) та «Етика ділового спілкування». Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора з виховної роботи Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну з 07 листопада 2015 року. Стягнуто з Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну на користь ОСОБА_2 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 31 569 грн. 41 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора з виховної роботи Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну з 07 листопада 2015 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за один місяць у сумі 4 638 грн. 16 коп.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду оскаржив директор Львівського коледжу будівництва, архітектури і дизайну - Соха Ю.І. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду винесене за неповного дослідження матеріалів справи, надання безпідставної переваги одним доказам перед іншими, з порушенням норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що не згода з переведення була висловлена вже після фактичного переведення і тільки тоді коли позивач дізналася про відсутність змін у штатному розкладі, що свідчить само по собі, що до цього згода на переведення була. Тобто судом було здійснено неправильну оцінку доказів та не враховано, що апелянтом було дотримано усі вимоги трудового законодавства, зокрема ч.1 ст. 32 КЗпП. Окрім того апелянт вважає, що судом здійснено неналежну оцінку доказів у справі, а саме, у всіх випадках, коли ОСОБА_2 не погоджувалася з наказами, вона одразу про це зазначала при ознайомленні з ними (Наказ №118 к/тр, наказ №135 к/тр), однак при ознайомленні з наказом про переведення №137/к/тр, позивач не заперечувала проти цього та погодилася з ним. Також судом не взято до уваги заперечення, які висловлювалися у судових засіданнях, а саме, що законодавством України не передбачається можливості заперечити проти переведення після фактичного його здійснення. Водночас апелянт зазначає, що процес внесення змін до штатного розпису коледжу є досить тривалим, оскільки такі зміни затверджуються не керівництвом коледжу, а Міністерством освіти і науки України, тому новий штатний розпис коледжу було затверджено лише 01.01.2016 року.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, директора коледжу - Соху Ю.І., предстаників ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії трудової книжки, ОСОБА_2 01.06.2000р. призначена на посаду заступника директора з гуманітарної освіти і виховної роботи, а 07.11.2015р. на підставі наказу №137-к/тр від 15.10.2015р. у зв'язку зі скороченням посади заступника директора з виховної роботи переведена на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням)» та «Етика ділового спілкування». (а.с.36-37)

Згідно наказу директора Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну від 03.09.2015р. №118-к/тр скорочено посаду заступника директора з виховної роботи 4 листопада 2015 року, попереджено позивача про скорочення посади, запропоновано посаду викладача коледжу циклової комісії гуманітарних дисциплін. З даним наказом позивач ознайомилась 07.09.2015р. та зазначила, що з п.4 наказу щодо посади викладача не погоджується. (а.с.6)

Відповідно до наказу директора Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну від 15.10.2015р. №136-к/тр у зв'язку зі скороченням посади заступника директора з виховної роботи з 07 листопада 2015 року запропоновано ОСОБА_2 вакантну посаду лаборанта. Із даним наказом позивач ознайомлена 16.10.2015р. та зазначила, що не погоджується. (а.с.7)

Наказом директора Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну від 15.10.2015р. №137-к/тр у зв'язку зі скороченням посади заступника директора з виховної роботи з 07 листопада 2015 року позивача переведено на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням)» та «Етика ділового спілкування» з оплатою згідно з тарифікацією. Із вказаним наказом позивач ознайомлена 19.10.2015р. (а.с.8)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно, з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що наказом директора Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну №137-к/тр від 15.10.2015р. позивача переведено на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням) та «Етика ділового спілкування» без її згоди, а тому переведення є незаконним, та вказаний наказ підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів не бере до уваги покликання в апеляційній скарзі на те, що позивач не заперечувала про переведення згідно з наказом №137/к/тр та погодилася з ним, оскільки згідно заяви від 09.11.2015р., яка зареєстрована Львівським коледжом архітектури та дизайну 10.11.2015р. за №30, ОСОБА_2 повідомила директора, що у зв'язку з тим, що станом на 06.11.2015р. посада заступника директора з виховної роботи не виключена із штатного розпису коледжу, вона не ознайомлена із наказом про звільнення із посади заступника директора з виховної роботи, а тому вона не погоджується із переведенням на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням)» та «Етика ділового спілкування» (а.с. 9), а тому колегія суддів не погоджується із доводами апелянта, що ним було дотримано усі вимоги трудового законодавства, зокрема ч.1 ст. 32 КЗпП.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Верховний суд України висловив зазначену позицію в постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Окрім того колегію суддів встановлено, що на момент винесення наказу від 15.10.2015р. №137-к/тр про переведення ОСОБА_2 на посаду викладача дисциплін «Українська мова (за професійним спрямуванням)» та «Етика ділового спілкування» її попередня посада не була скорочена, оскільки новий штатний розпис коледжу було затверджено лише 01.01.2016 року.

Колегія суддів вважає, що районний суд всебічно дослідив подані сторонами докази та з'ясував всі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського коледжу будівництва, архітектури і дизайну відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська