Справа № 186/1680/16-ц
Провадження номер № 2/0186/797/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачки ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що їм на праві спільної часткової приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

В даній квартирі окрім них, з їх згоди, було зареєстровано дружину їх сина - відповідачку по справі ОСОБА_4, разом з її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які ніякого права власності на спірне житло не мають.

Відповідачка разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання в Росію і у вказаній квартирі не проживає з 2015 року, витрати по сплаті комунальних послуг не несе.

Просять суд позбавити відповідачку та її неповнолітніх дітей права користування вказаною квартирою.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просять їх задовільнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надіслала суду довіреність, засвідчену 23 листопада 2016 року нотаріусом Щокінського нотаріального округу Тульської області, РФ, в якій зазначено, що вона цією довіреністю уповноважує ОСОБА_1 бути її представником у всіх компетентних органах України, в тому числі в житлових органах, паспортно-візовій службі, МУВС, з питання зняття її та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку у відповідності законодавству України за адресою: АДРЕСА_2, для чого надає йому право збирати від її імені необхідні документи, з правом представництва у всіх необхідних органах та організаціях.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений.

Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав.

Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Дійсно, згідно копії свідоцтва про право власності на житло №8004 від 09 січня 2003 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_1 та членам його сім'ї: дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_7

Копією свідоцтва про одруження І-КИ №169188 від 17 травня 2003 року підтверджується, що 17 травня 2003 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 одружилися. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_8.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №75457781 від 12 грудня 2016 року, вказана квартира на праві спільної сумісної власності в розмірі 1/1 частки належить ОСОБА_1

В даній квартирі зареєстровані: власник квартири ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_2, невістка ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується випискою з фінансово-особового рахунку від 29 листопада 2016 року ПП "Комунальщик - 4".

Згідно акту від 29 листопада 2016 року ПП "Комунальщик-4", ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані, але не проживають в спірній квартирі з 2015 року по теперішній час.

Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивачки не досягалось, співвласником житла він не являється та більше 6 місяців не проживає в квартирі позивачки, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивачки.

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій позивачка позбавлена охоронюваного законом права користування власністю.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

За вищезазначених обставин, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачів про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, позивачі не просили суд стягнути з відповідачки судові витрати по справі на їх користь, тому судовий збір, сплачений позивачами при пред'явленні позову до суду в розмірі 551,20 гривень, слід залишити за ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,317,321,386,391 ЦК України, ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 права користування житловим приміщенням - квартирою №1 в будинку №7 по вул.Гагаріна, м.Першотравенська, Дніпропетровської області.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9ла