У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С. Ф., Штелик С. П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним підняття процентної ставки за кредитним договором та про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

15 червня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом в обгрунтування якого посилалося на те, що 07 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитно-заставний договір відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 55 453 грн 00 коп. терміном до 06 лютого 2015 року зі сплатою відсотків, комісії та інших витрат.

Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 26 травня 2015 року становить 276 479 грн 04 коп.

11 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним підняття процентної ставки за кредитним договором та про розірвання кредитного договору, в якому просила визнати незаконним підняття ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки по кредитному договору у розмірі 21% на рік з 01 лютого 2009 року, зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки по кредитному договору у відповідності з розмірами, встановленими кредитним договором 9,60 % річних, здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору з урахуванням суми 19 781 грн 51 коп. утриманої банком як штраф за зберігання та утримання предмету застави (автомобіля) на майданчику банку в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору, відсотків та санкцій з урахуванням цієї суми, як сплаченої нею по кредитному договору та визнати цей договір розірваним.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано його в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 149 029 грн 92 коп., що складається з 33 517 грн 21 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 37 330 грн 37 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 70 847 грн 58 коп. - заборгованість по пені; 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 7084 грн 76 коп. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У резолютивній частині рішення суду апеляційної інстанції вказано про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним підняття процентної ставки за кредитним договором та про розірвання кредитного договору не оскаржувалося та не переглядалося.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки рішення суду першої інстанції переглядалося лише в частині відмови у задоволенні первісного позову банку, а в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 не переглядалося, тому касаційна скарга розглядається лише в частині, що була предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із норм ст.ст. 257, 258, 264, 551 ЦК України, ст. ст. 3, 10 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми заборгованості у межах строку загальної та спеціальної позовної давності застосувавши при цьому норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка надає право суду зменшувати розмір неустойки, як такий, що значно перевищує розмір збитків.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки суду апеляційної інстанції не спростовуютьі зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик