У Х В А Л А

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі − ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2008 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26 727,42 доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору його сторони того ж дня уклали договір застави автомобіля марки Dodge Avenger SXT, номерний знак НОМЕР_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 06 серпня 2015 року складає 578 888 грн. 42 коп. та яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Враховуючи викладене та те, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаними договорами, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за процентами за договором про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2008 року у розмірі 2 898 грн. 58 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач допустив кредитну заборгованість, проте ПАТ «Дельта Банк» пропустило строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявляв відповідач.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що сума основної заборгованості вже була стягнута з відповідача рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2010 року, що набрало законної сили, проте це рішення суду відповідачем не виконано, відтак, банк має право на отримання процентів у межах трирічного строку позовної давності.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 29 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26 727,42 доларів США, на забезпечення виконання умов якого він передав у заставу належний йому автомобіль марки DodgeAvenger SXT, номерний знак НОМЕР_1.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаними кредитним договором та договором застави.

Отже, у силу ст. ст. 512, 514 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором відповідача.

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 06 серпня 2015 року складає 578 888 грн. 42 коп. та яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності до вимог щодо стягнення відсотків річних та штрафних санкцій строку позовної давності, оскільки кредитний договір не розірваний та діє до 28 серпня 2017 року, відтак, зобов'язання сторін не припинилися і є чинними.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська