У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 6 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 66 100,33 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 5 вересня 2014 року. Відповідач свої обов'язки належним чином не виконував, тому станом на 2 лютого 2012 року утворилася заборгованість в сумі 52 532,26 доларів США.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 6 вересня 2007 року укладено договір застави рухомого майна, згідно із яким ОСОБА_3 надав у заставу автомобіль Toyota Camry.

Крім того, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») укладено договір поруки № 167 на суму 10 тис грн.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову - змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2012 року відповідні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були розглянуті та задоволені.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, виходив із того, що предмет застави автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, фактично реалізований на підставі рішення суду, але позивач не володіє інформацією коли саме, за яку суму реалізовано автомобіль, та чи покрили кошти від його реалізації суму заборгованості відповідача за кредитом.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що відповідно до кредитного договору від 6 вересня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 66 100,33 долара США, зі сплатою 10,08 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 5 вересня 2014 року. 6 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна, у рахунок забезпечення якого заставодавець надав в заставу автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску. Згідно із п. 34.5 заставна вартість предмету застави складає 250 104 грн.

Також 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки відповідно до умов якого ПАТ «Акцент-Банк» поручився відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 1 вересня 2009 року складала 302 644 грн

26 травня 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-4533/2011 року, та 7 липня 2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

15 липня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу, а саме автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до протоколу від 8 серпня 2011 року, складеного інспектором ДПС, автомобіль Toyota Camry, який належить відповідачу, був затриманий, а постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ від 17 серпня 2011 року припинено розшук автомобіля та складено акт опису та арешту автомобіля та передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_4

1 лютого 2012 року, за заявою ОСОБА_4, автомобіль переданий на відповідальне зберігання стягувачу в особі представника ОСОБА_5, про що було складено акт.

6 лютого 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернуся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом, у якому просив звернути стягнення на предмет застави та вказує, що заборгованість станом на 2 лютого 2012 року складає 419 717 грн. Заочним рішення від 22 лютого 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська задовольняє позовні вимоги, проте ухвалою цього ж суду від 28 серпня 2014 року зазначене рішення було скасовано, призначено справу до розгляду у загальному порядку.

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертається до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 6 вересня 2007 року, яка станом на 10 серпня 2012 року складає 468 781 грн 26 коп.

Також установлено, що заставне майно, яке належало на праві власності відповідачу ОСОБА_3, а саме автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у серпні 2011 року був переданий на зберігання представникам позивача, які неодноразово змінювалися.

Згідно із листом УДАІ ГУМВС України Запорізькій області від 16 червня 2014 року № 10/4-2841-ф автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, знято з обліку для реалізації в Ровенському ВРЕР 15 червня 2013 року згідно із рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року. Відповідно до листа УДАІ ГУМВС України у Запорізькій області від 14 липня 2014 року № 10/10-2757-ф автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований у м. Харкові на ім'я ОСОБА_6 та знято з реєстрації на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За змістом ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок реалізації предмета застави визначений ЦК України та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави за рішенням суду, оскільки зобов'язання не виконано у встановлений строк (термін), а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що предмет застави фактично реалізований на підставі рішення суду, але позивач не володіє інформацією коли саме, за яку суму реалізовано автомобіль, та чи покрили кошти від його реалізації суму заборгованості відповідача за кредитом, а тому відсутні підстави для задоволення позову, є передчасним.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави не звернув уваги на таке.

Встановлено, що позов, який було розглянуто судом із ухваленням рішення по суті спору, пред'явлено юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк». Одним із відповідачів у справі є також юридична особа - ПАТ «Акцент-Банк». Отже, спір виник між юридичними особами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави у порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На зазначені вище порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшли висновку про те, що наявні підстави для закриття провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та роз'яснення позивачу права звернутися до суду з відповідним позовом у порядку господарського судочинства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням рішення суду апеляційної інстанції, закриттям провадження у справі в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості та направленням справи в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. ст. 205, 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 336, 338, 340, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави скасувати, провадження у справі в цій частині закрити. Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку господарського судочинства.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта