АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановила:

у липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 144 345, 24 дол. США та 104 939грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 25 грудня 2006 року уклав з відповідачем кредитний договір № 5168885, за умовами якого зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 207 800 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Позивач стверджував, що належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, проте відповідачем з 31 грудня 2010р. не сплачуються грошові кошти на повернення кредиту, а з 25 січня 2011 року не сплачуються проценти, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 121 158, 23 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими станом на 26 лютого 2012 року в розмірі 15 966, 32 доларів США, пені, нарахованої за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом станом на 26 лютого 2012 року в розмірі 5 142, 69 доларів США, та штрафів за порушення п.п. 4.3.2 - 4.3.6 кредитного договору в розмірі 2 078 доларів США та за порушення п. 4.3.1 кредитного договору в розмірі 104 939грн.

Позивач посилався на те, що 18 листопада 2011р. на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом в 30-денний строк, однак зазначені вимоги не були виконані відповідачем у вказаний строк.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/10355/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Басалаєва А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Заочним рішенням суду від 11 лютого 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором розмірі 144 345, 24 доларів США та 104 939грн., судовий збір у сумі 3 219грн.

Ухвалою суду від 16 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

- 2 -

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач посилається на наявність домовленості з позивачем про прощення частини боргу, що підтверджується довідкою від 28 грудня 2015р., 28 грудня 2015р. ним погашений залишок заборгованості за кредитним договором, а тому зобов'язання за кредитним договором повністю виконані.

Також відповідач вважає, що суд безпідставно не застосував позовну давність до вимог про стягнення штрафу за порушення п. 4.3.1 кредитного договору, оскільки строк дії договору страхування закінчився 24 грудня 2007р., а тому вимоги про стягнення штрафу позивач міг заявити до 24 грудня 2008 року.

Крім того, судом не застосовано спеціальну позовну давність в один рік для звернення з вимогою про стягнення пені, на яку посилається сам позивач.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.237, 247), двічі у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір № 5168885, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 207 800 доларів США, який відповідач зобов'язався повернути до 25 грудня 2026р. та сплачувати проценти у розмірі 11,90% річних за користування кредитом.

18 листопада 2011р. на адресу відповідача направлена вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів, яка отримана відповідачем 23 листопада 2011р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26 лютого 2012р. заборгованість відповідача складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 121 158, 23 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 15 966, 32 доларів США, пені, нарахованої за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в розмірі 5 142, 69 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, а тому позивач набув право вимоги дострокового повернення кредиту, сплати процентів, пені та штрафу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення

- 3 -

повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З наданих позивачем суду першої інстанції документів вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем внесено 1 березня 2011р., а з 24 лютого 2011р. не сплачувалися проценти за користування кредитом, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність у позивача права на дострокову вимогу про повернення кредитної заборгованості та сплату процентів.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено зобов'язання позичальника сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів (пункт 5.2.), а також сплатити на вимогу банку штрафу у разі порушення обов'язку щодо поновлення дії договорів страхування (пункт 5.4.)

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень стосовно отримання відповідачем кредиту, наявної заборгованості та її розміру, права банку на вимогу про дострокове повернення кредиту, оплати процентів, нарахування пені та штрафу, та їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача стосовно розміру заборгованості, колегія суддів вважає, що правових підстав для перегляду рішення суду в цій частині не має.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на безпідставне не застосування судом першої інстанції позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу, колегія суддів вважає безпідставним.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-25цс15).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції заява про застосування позовної давності не подавалася, а відтак, суд не мав правових підстав за власною ініціативою застосувати позовну давність.

Доводи апеляційної скарги про досягнення домовленості з банком про списання частини заборгованості за кредитним договором та повне погашення залишку заборгованості станом на 28 грудня 2015р., не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вказані події відбувалися після ухвалення судом рішення.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази,

- 4 -

правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: