Справа № 344/8557/16-ц
Провадження № 2/344/4032/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 23 лютого 2015 року був укладений договір позики. За умовами даного договору, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 280 доларів США, що еквівалентно 7 921,20 грн. за курсом Національного банку України на дату укладення договору, а відповідач зобов'язалася повернути кошти до 01 березня 2015 року. На підтвердження договору відповідач написала розписку про отримання коштів.У строк, вказаний у договорі, відповідач позику не повернула та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики.За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 7 921,20 грн., штраф у сумі 3 960,60 грн., інфляційні втрати у сумі 3 422,95 грн., 3 % річних у сумі 307,95 грн., усього на загальну суму 15 612,70 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 551,21 грн.

У судове засідання позивач не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте відповідач не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяв про розгляд справи за її відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

23 лютого 2015 року між ОСОБА_1, Позикодавцем, та ОСОБА_2, Позичальником, укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти у сумі 280 доларів США, що еквівалентно 7 921,20 грн. за курсом Національного банку України на дату укладення даного договору, а Позичальник зобов'язується повернути позику до березня 2015 року (а.с. 5-6).

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1кошти у розмірі сумі 280 доларів США в якості позики, про що свідчить оригінал розписки, що складений у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7, 27).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми позики, що залишилася без відповіді (а.с. 8-9).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першоїстатті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1046 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до зазначеного договору була складена розписка, що свідчить про отримання відповідачем коштів, договір позики підтверджує боргове зобов'язання та містить умови отримання ОСОБА_2 у борг коштів від ОСОБА_1 з зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, у строк, вказаний у договорі, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики.

У відповідності з вимогами частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина третя статті 1048 Цивільного кодексу України встановлює, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до пункту 5 договору позики, Позичальник зобов'язаний повернути всю позику до березня 2015 року.

Таким чином, у судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач не виконала зобов'язання, покладені на неї за договором позики, не повернула у встановлений договором строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики у розмірі 7 921,20 грн.

Пунктом 6 договору позики від 23 лютого 2015 року встановлено, що у разі неповернення позики у строки, передбачені пунктом 5 даного договору, Позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 50 % від суми позики, визначеної пунктом 1 даного договору.

Враховуючи те, що сума позики не повернута у строк, встановлений договором, підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафу у сумі 3 960,60 грн.

Згідно частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Три проценти річних від простроченої суми за період з 02 березня 2015 року по 17 червня 2016 року становлять 307,95 грн. з наступного розрахунку:

(7 921,20 (сума заборгованості) х 473 (кількість днів прострочки): 365 (кількість днів у році)) х 0,03 = 307,95 грн.

Розрахунок індексу інфляції, наданий позивачем, є повним, чітким та зрозумілим, будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем суду не представлено.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції за договором позики за період з березня 2015 року по травень 2016 року (включно) у сумі 3 422,95 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов'язків за договором позики, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлений факт того, що відповідач не виконала у повному обсязі зобов'язання, покладені договором позики, не повернула суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за договором позики у сумі 7 921,20 грн., штраф у сумі 3 960,60 грн., інфляційні втрати у сумі 3 422,95 грн., 3 % річних у сумі 307,95 грн., усього на загальну суму 15 612,70 грн.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти за договором позики від 23 лютого 2015 року на загальну суму 15 612,70 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот дванадцять грн. 70 коп.), що складається з позики у сумі 7 921,20 грн. (сім тисяч дев'ятсот двадцять одна грн. 20 коп.), штрафу у сумі 3 960,60 грн. (три тисячі дев'ятсот шістдесят грн. 60 коп.), інфляційні втрати у сумі 3 422,95 грн. (три тисячі чотириста двадцять дві грн. 95 коп.), 3 % річних у сумі 307,95 грн. (триста сім грн. 95 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у сумі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 21 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко