Номер провадження 2/754/2752/16
Справа №754/3162/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська Рада, Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) Встановити факт, що він постійно проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 з грудня 1989 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом першої черги на грошові заощадження в сумі 10000,00 грн., із відповідною грошовою компенсацією на рахунку НОМЕР_1 у ТВБВ №10026/072 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", на яке мала право, за час свого життя, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначивши, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація є неналежним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1, пояснивши, що рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», з 31 жовтня 2010 року припинені шляхом ліквідації районні в місті Києві ради та їх виконавчі органи (районні у м. Києві державні адміністрації). Окрім того, вищевказаним рішенням ухвалено не утворювати районні у місті Києві ради. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», з 31 жовтня 2010 року у районах міста Києва утворені районні в місті Києві державні адміністрації, підпорядковані Київській міській державній адміністрації. У відповідності до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За врахуванням вищенаведеного, єдиним представником територіальної громади м. Києва є Київська міська рада. Натомість, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація не є органом місцевого самоврядування. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.10.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», з метою забезпечення ефективного функціонування районних в місті Києві державних адміністрацій та належної реалізації прав мешканців територіальних громад районів в місті Києві, районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради, надані виконавчому органу Київської міської ради згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в України», іншими актами законодавства. Серед повноважень, делегованих Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації вищезазначеним розпорядженням, відсутні повноваження щодо встановлення додаткових строків для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та інші питання, пов'язані із спадкуванням. Окрім того, Позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначено, які саме неправомірні дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації перешкоджають йому оформити право власності на спадкове майно.

Представник третьої особи Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" у судовому засіданні надав довідку про те, що станом на 10.08.2016 року у відділенні №10026/072 АТ "Ощадбанк" на ім'я ОСОБА_2 було відкрито рахунки на вклади грошових коштів, але ОСОБА_1 матиме можливість їх отримати за наявності свідоцтва про право на спадщину або за рішенням суду.

Представник третьої особи Київської міської Ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 12, 13).

У відділенні №10026/072 АТ "Ощадбанк" на ім'я ОСОБА_2, відкрито рахунки: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6. Сума залишку на рахунках станом на 10.08.2016 р.:

НОМЕР_2 компенсаційний рахунок - 11891,65 грн.;

НОМЕР_3 компенсаційний рахунок - 2833,95 грн.;

НОМЕР_4 компенсаційний рахунок - 7726,30 грн.;

НОМЕР_4 компенсаційний рахунок - 8612,50 грн.;

НОМЕР_6 компенсаційний рахунок - 170,50 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та копією ощадної книжки відкритої у Відкритому акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України" на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 9, 10, 87).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проте яка не є належним відповідачем в даній справі та в позовній заяві не зазначено, які саме неправомірні дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації перешкоджають йому оформити право власності на спадкове майно.

Згідно положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Позивачем не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація є неналежним відповідачем, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Керуючись ст. 392, 1216-1223, 1261 ЦК України, ст. 4, 10, 11, 27, 33, 60, 212 - 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.