У Х В А Л А

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від

17 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав спільним майном подружжя кошти, що знаходилися на карткових рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_5 у розмірі 60 тис. 319 грн 86 коп; стягнув з останнього на користь ОСОБА_4 30 тис. 159 грн 93 коп.; вирішив питання розподілу судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд Сумської області рішенням від 30 вересня 2015 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасував та ухвалив нове, яким провів поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді грошових коштів, що знаходилися в установах банку на карткових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_5 у період з

1 липня до 26 вересня 2013 року включно на загальну суму 1 млн 913 тис.

620 грн; стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 833 тис. 784 грн - Ѕ частину грошових коштів на зазначених рахунках; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнила, рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 вересня2015 року скасувала та залишила в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року та залишення в силі рішення суду апеляційної інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права, а саме статей 57 та 60 СК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року, 10 червня 2015 року, 10 червня та 5 жовтня 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня та 2 жовтня 2013 року, 1 липня 2015 року, 7 вересня 2016 року.

Заява ОСОБА_4 в частині посилання на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня та 5 жовтня 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 1 липня 2015 року, 7 вересня 2016 року як на приклади наявності підстав подання заяви про перегляд судового рішення, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику, у разі, якщо є ухвала суду про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України ухвалою від 31 жовтня 2016 року відмовила у допуску до провадження даної справи за заявою ОСОБА_4

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що заявниця на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, посилалася на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня та 5 жовтня 2016 року та постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 1 липня 2015 року, 7 вересня 2016 року.

Таким чином Верховним Судом України вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав.

Перевіривши доводи заявника, у частині посилання на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року та 10 червня 2015 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року як на приклади наявності підстав подання заяви про перегляд судового рішення, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 виходив із того, що спільне ведення господарства між сторонами припинено з 17 липня 2013 року, і позивачкою не доведено, що після цієї дати поточні рахунки відповідача в установах банку поповнювались за рахунок спільних сімейних коштів (доходів подружжя). При цьому суд установив, що до 26 вересня 2013 року - часу розірвання шлюбу, сторони займалися підприємницькою діяльністю, кожен окремо в своєму магазині і кожен отримував доход від своєї підприємницької діяльності.

Надані для порівняння ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року та 10 червня 2015 року, якими судові рішення судів апеляційної інстанції скасовано, а справи передано на новий розгляд до цих судів, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також на неповне з'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту наданих судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У наданій для порівняння постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року зазначено, що оскільки за кошти, одержані відповідачем за первісним позовом за укладеним в період шлюбу кредитним договором з банком було придбано автомобіль, який рішенням суду визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, то зазначений кредитний договір створив обов'язки щодо повернення кредиту і для позивача за первісним позовом. Також, судом установлено, що оскільки кошти, одержані позивачем за первісним позовом за кредитним договором з банком, використані ним не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, то цей договір не створює обов'язки для відповідача за первісним позовом.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Тому підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Крім того, ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд судового рішення, у поновленні якого немає необхідності, адже вищезазначена заява подана в межах строку, установленого у ЦПК України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в частині посилання на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня та 5 жовтня 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, 1 липня 2015 року, 7 вересня 2016 року повернути.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в частині посилання на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року та 10 червня 2015, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук В.М. Сімоненко