Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - БайрамоваСаттара Ванійовича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 75924,34 грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2015 року визначено підсудність цивільного позову у вказаній справі Дарницькому районному суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Байрамов С.В., мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що представник позивача у судові засідання, призначені на 26 серпня 2015 року та 09 жовтня 2015 року не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не направляв.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивача було повідомлено про судові засідання, призначені на 26 жовтня 2015 року та 09 жовтня 2015 року, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а. с. 39, 46).

З правилом ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця (ч. 1 ст. 157 ЦПК України)

Крім того, рішенням Європейського Суду у справі «Пономарьової проти України» від 03 квітня 2008 року передбачено вживання сторонами заходів про обізнаність стану відомого їм судового провадження.

Стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції перше судове засідання призначено на 26 серпня 2015 року, яке було відкладено в зв'язку із відсутністю представників сторін у справі на 09 жовтня 2015 року.

В судове засідання, призначене на 09 жовтня 2015 року представник позивача повторно не з'явився.

На момент розгляду вказаної справи в матеріалах справи відсутні будь-які заяви про розгляд справи за відсутності представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки представник позивача не з'явився на судові засідання призначенні на 26 серпня 2015 року та 09 жовтня 2015 року, а справа не може бути розглянута лише на підставі доказів поданих позивачем.

Доводи скаржника про те, що ним було надано суду першої інстанції заяву про розгляд справи без його участі на електронну адресу місцевого суду не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутня вказана заява. Крім того, подана до апеляційного суду копія електронного листа не свідчить про направлення заяви представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Байрамова С.В. від 08 жовтня 2015 року на електронну адресу Дарницького районного суду м. Києва, оскільки з копії електронного листа, вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності представника позивача направлена не на офіційну електронну адресу Дарницького районного суду м. Києва, а на іншу адресу (а.с. 57).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Крім того, суд касаційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника про направлення заяви від 08 жовтня 2015 року на вірну електронну адресу Дарницького районного суду м. Києва, що підтвердив копією електронного листа, доданого до матеріалів касаційної скарги, оскільки за правилом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не надає оцінки новим доказам, які не були предметом дослідження у суді першої або апеляційної інстанцій.

Крім того, за правилом ч. 2 ст. 207 ЦПК України позивач після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Байрамова Саттара Ванійовича відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська