АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання незаконними рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання незаконними рішення сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної ради №18/10-6 від 29.12.2011 року "Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2", рішення Дніпропетровської міської ради №75/30 від 26.12.2012 року "Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську", в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_1; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 24.04.2013 року та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) за ОСОБА_2; відновлення меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №499 від 13.07.1976 року "Про наслідки обміру земель забудованого кварталу №619".

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав незаконним рішення сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної ради №18/10-6 від 29.12.2011 року "Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2".

Суд визнав незаконним рішення Дніпропетровської міської ради №75/30 від 26.12.2012 року "Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську", в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_1.

Суд визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 24.04.2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), скасувавши реєстрацію права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) за ОСОБА_2

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 229 грн. 40 коп. судових витрат та 7 104,00 грн. за проведення експертизи, а всього 7 333 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, залишивши в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року провадження по справі зупинено до вступу та залучення до участі у справі правонаступників, оскільки позивач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 17.02.2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року відновлено провадження по справі та залучено до участі у справі в якості позивача - ОСОБА_3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 21.03.1986 року, виданого відділом комунального господарства виконкому АНД райради відповідно до рішення виконкому №159/1 від 07.03.1986 року, належить 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, яким за ОСОБА_4 був узаконений житловий будинок «Б-1», затверджений акт ідеальних часток, де у користуванні ОСОБА_4 перебуває 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2.

Згідно з архівним витягом Державного архіву Дніпропетровської області від 02.07.2012 року №С-139-2012 за власниками домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстрована земельна ділянка площею 459 кв.м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.1986 року було визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та виділено у користування ОСОБА_5 205 кв.м., ОСОБА_4 262 кв.м.

56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, що належать на праві власності позивачу ОСОБА_4, розташовані на земельній ділянці, що межує із домоволодінням АДРЕСА_1, власником якого є відповідач ОСОБА_2

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13.11.1989 року, виданого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська на підставі рішення виконкому №699/20 від 10.11.1989 року, належить домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно з архівним витягом Державного архіву Дніпропетровської області від 02.08.2005 року №О-53-05 за власником домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 457 кв.м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2012 року було скасовано рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №699/20 від 10.11.1989 року в частині узаконення сараю «З» та зобов'язано ОСОБА_2 знести сарай «З».

Зазначеним рішенням суду від 16.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2014 року, встановлено, що сарай «З», збудований відповідачем ОСОБА_2, був розташований саме на межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, план інвентаризації меж земельної ділянки АДРЕСА_2 під час розгляду Комісією з розгляду земельних спорів виконкому АНД районної у м. Дніпропетровську ради заяви відповідача ОСОБА_2, не складався, а відповідно до вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» п.3.25 - для обслуговування будівель і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступаючих конструкцій стін слід приймати не менше 1,0 м.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою суду від 24.07.2014 року були витребувані з виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради документи, які стали підставою для винесення рішення сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної ради №18/10-6 від 29.12.2011 року "Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2". З отриманої відповіді також вбачається, що позивач ОСОБА_4 не був повідомлений належним чином про час засідання комісії з питань розгляду цивільних спорів, чим був позбавлений можливості надати свої заперечення та докази на їх підтвердження, не був присутнім на засіданні комісії 05.12.2011 року, не була проведена інвентаризація меж земельної ділянки АДРЕСА_2, матеріали інвентаризації меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, виконані ПП ОСОБА_6, на підставі яких була узгоджена спірна межа, взагалі відсутні, а також при розгляді спору комісією не було взято до уваги оспорювання рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №699/20 від 10.11.1989 року.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність судового рішення в частині задоволених позовних вимог безпідставні.

Таким чином, у зазначеній частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та скасуванню не підлягає.

Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 7 333 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

За положеннями ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, у тому числі, витрати сторін, пов'язані із залученням спеціалістів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини та вимоги закону, з Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_4 підлягали стягненню понесені останнім судові витрати по 2 444 грн. 47 коп. з кожного відповідача.

Оскільки висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення у частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення та з частковим задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Стягнути з Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_3 судові витрати по 2 444 грн. 47 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: