АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Мирошниченко О.В
№22-ц/796/9582/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №752/9149/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення нею повноліття, позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що відповідач самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню доньки, не бере участі у її вихованні, не піклується про здоров'я, фізичний, етичний і духовний розвиток, не проявляє батьківського піклування, не надає матеріальної допомоги на життєзабезпечення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 10 червня 2014 року і до повноліття дитини. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що факт того, що в матеріалах справи з'явилася, нібито, заява відповідача про відмову від участі в справі та про надання згоди відповідача на позбавлення його батьківських прав відносно його дитини - дочки ОСОБА_4, відповідач пояснити не може і даний факт про написання такої заяви заперечує повністю. Відповідач особисто такої заяви не писав та в суд не надсилав.

Крім того, Висновок органу опіки та піклування Голосіївської РДА в м. Києві є необґрунтованим. Відповідач постійно самостійно надавав матеріальну допомогу своїй дочці та спілкувався з нею у вільний від занять у НДЗ №725 час, до 2014 року. Дані обставини підтверджуються квитанціями про перерахування коштів ОСОБА_3 - матері ОСОБА_4 та іншими документами фінансової звітності.

Вважає, що нотаріально завірену заяву про те, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав він підписав під впливом обману ОСОБА_6, а саме: з метою безперешкодного тимчасового вивезення дитини за кордон для оздоровлення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки, оскільки факт самоусунення від виконання покладених на нього своїх батьківських обов'язків встановлений та підтверджений належними доказами по справі.

Стягуючи аліменти у 1000 грн. щомісячно, суд виходив з обов'язку батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з 30.06.2010 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2012 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін по справі народилась донька ОСОБА_4.

Згідно довідки форми № 3, виданої ТОВ «Новобудова» вбачається, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрований та не проживає (а.с. 19).

Відповідно до даних довідки № 03, виданої 17 січня 2014 року Дошкільним навчальним закладом № 725 Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний навчальний заклад № 725 з 03 вересня 2012 року та повністю знаходиться на утриманні мами ОСОБА_3, яка постійно приводить та забирає дитину. Протягом вказаного часу ОСОБА_1 - жодного разу не приводив ОСОБА_4 до дитячого садочку, не забирав її, на святах та урочистих подіях був відсутній. (а.с. 8).

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №100-8234, складеної 25 вересня 2014 року Органом опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, з часу роздільного проживання ОСОБА_1 не виконує обов'язків щодо виховання та розвитку доньки: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею у обсязі, необхідному для усвідомлення турботи про себе, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, матеріально не утримує, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Крім того, ОСОБА_1 надав нотаріально завірену заяву від 16.09.2014 року про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації вважав за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров»я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, з огляду на викладене та на досліджені докази, суд першої інстанції вірного висновку дійшов, що відповідач свідомо ухилився від виховання своєї дитини, що полягало у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу її виховання, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей та готування до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, на думку колегії суддів, визначальним у цій справі є особиста нотаріально посвідчена заява відповідача про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. (а.с.38).

Згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів не заперечує, позовні вимоги ОСОБА_3 визнав та просив їх задовольнити (а.с.37).

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи з'явилася, нібито, заява відповідача про відмову від участі в справі та про надання згоди на позбавлення його батьківських прав відповідач пояснити не може і даний факт про написання такої заяви заперечує повністю, а відповідач особисто такої заяви не писав та в суд не надсилав, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 даний факт у встановленому законом порядку не спостував.

Також не є підставою для скасування рішення доводи представника відповідача про те, що нотаріально завірену заяву про позбавлення його батьківських прав він підписав під впливом обману ОСОБА_6, а саме: з метою безперешкодного тимчасового вивезення дитини за кордон для оздоровлення, оскільки для такої мета надається відповідна нотаріально посвідчена згода батька на перетинання кордону України з метою оздоровлення дитини, а не заява про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст..ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтями 181, 182 ,ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати.

Крім того, відповідач визнав позов в цій частині.

В апеляційній скарзі заперечень щодо розміру чи факту стягнення аліментів не висловлено.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді