У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення доплати за ненормований день, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (далі - ПАТ «ЕПК «Херсонобленерго»), обґрунтовуючи вимоги тим, що з 05 березня 2003 року він працював на посаді водія у відкритому акціонерному товаристві «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» Великоолександрівського районного енергозбуту і електричних мереж, назва якого змінена на ПАТ «ЕК «Херсонобленерго». 06 травня 2014 року його було повідомлено про скорочення його посади та відмовлено у переведенні на іншу посаду. Наказом ПАТ «ЕК Херсонобленерго» від 14 липня 2014 року № 695-к року його було звільнено з роботи з 15 липня 2014 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Проте, до теперішнього часу відповідач не видав йому трудову книжку та не надіслав її поштою, чим обмежив його в можливості звернення до служби зайнятості. Посилаючись на викладене, позивач просив поновити строк на оскарження наказу голови правління ПАТ «ЕК «Херсвнобленерго» ОСОБА_5 від 14 липня 2014 року № 695-к, визнати незаконним та скасувати вказаний наказ, поновити його на роботі, стягнути на його користь з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2014 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 26 948 грн 83 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн, а також доплату за ненормований робочий день у розмірі 25 % від посадового окладу за період з 01 травня 2012 року по 31 липня 2014 року у розмірі 10 961 грн 50 коп., а всього 45 910 грн 33 коп.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2015 року рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України власнику або уповноваженому ним органу надано право на розірвання трудового договору з працівником, укладеного на невизначений строк, у випадку скорочення штату працівників; таке звільнення допустиме, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, при цьому необхідно дотримати порядок звільнення, визначений ст. 49-2 цього Кодексу: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при вивільненні працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді водія у Великоолександрівському підрозділі ПАТ «ЕК «Херсонобленерго».

23 квітня 2014 року відповідачем було прийнято наказ № 248 про оптимізацію чисельності ПАТ «ЕК «Херсонобленерго», на підставі якого 06 травня 2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про скорочення його посади із подальшим звільненням без пропозиції на переведення на іншу посаду.

Наказом відповідача від 14 липня 2014 року № 695-к ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, з 15 липня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із його необґрунтованості, оскільки роботодавцем було дотримано вимоги п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43 КЗпП України, зокрема, про майбутнє звільнення позивач був повідомлена за 2 місяці, при його попередженні у відповідача були відсутні вакантні посади, що відповідають спеціальності та кваліфікації позивача.

Також, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача доплата за ненормований робочий день у розмірі 25 %, оскільки з січня 2011 року по липень 2014 року та доплата виплачувалася позивачу не більше 15 % за фактично відпрацьовані ненормовані робочі дні в кожному місяці по-різному, а з січня 2014 року така доплата не здійснювалася у зв'язку із тим, що відповідно до додатку № 2 Положення про організацію оплати праці працівників ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» доплати і надбавки працівникам встановлюються або знімаються, у тому числі за ненормований робочий день, за поданням службових записок від керівників структурних підрозділів та оформлюються наказом по підприємству, проте у 2014 році у позивача були відсутні ненормовані робочі дні й відповідного наказу про отримання ним доплати не видавалося.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

А.В.Маляренко

О.В.Ступак