ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 4-с/753/257/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника скаржника ОСОБА_1;

представника стягувача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_3.) звернулася до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби місті Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - державний виконавець), посилаючись на те, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист по рішенню Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, яким зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1. 30 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику надано строк для самостійного виконання до 06 червня 2016 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 травня 2016 року боржник отримав 09 липня 2016 року, а 14 липня 2016 року представник скаржника ОСОБА_1 подав заяву до канцелярії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби місті Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про фактичне виконання рішення суду. Проте, 18 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Враховуючи, що ОСОБА_3 добровільно виконано рішення суду та не вчиняється будь-яких перешкод у користуванні ОСОБА_5 належною йому частиною житлового приміщення, скаржник вважає, що притягнення державним виконавцем скаржника до відповідальності за невиконання рішення суду у вигляді штрафу є незаконним. Акт про невиконання рішення суду на її адресу не надіслано та їй не вручено. Вважає що такі дії є неправомірними та просить визнати незаконними та скасувати акт державного виконавця від 18 липня 2016 року про невиконання ОСОБА_3 рішення суду та прийняту нею постанову від 18 липня 2016 року про накладення на ОСОБА_3 штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 170,00 грн., прийнятих в межах виконавчого провадження ВП № 51260210.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з викладених підстав та просив її задовольнити у повному обсязі. Представник стягувача, у свою чергу, проти скарги заперечував та просив відмовити у її задоволені. Державний виконавець у судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши представників стягувача та боржника, суд вважає встановленими наступні обставини.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 386, ст. 387 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, про що видано виконавчий лист (а.с. 31).

30 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику надано строк для самостійного виконання до 06 червня 2016 року та направлено її копію на адресу стягувача та боржника (а.с. 34, 35). Водночас, боржник її отримав лише 09 липня 2016 року (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2016 року представник скаржника ОСОБА_1 подав заяву до канцелярії Дарницького районного відділу державної виконавчої служби місті Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про фактичне виконання рішення суду (а.с. 8).

У свою чергу, 18 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу та направлено її у відповідності до супровідного листа у цей же день на адресу боржника (а.с. 40 - 42).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону «Про виконавче провадження» підставою для притягнення боржника до відповідальності у вигляді штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Враховуючи, що ОСОБА_3 добровільно виконано рішення суду та не вчиняється будь-яких перешкод у користуванні ОСОБА_5 належною йому частиною нерухомого майна, суд приходить до висновку, що притягнення державним виконавцем скаржника до відповідальності за невиконання рішення суду у вигляді штрафу є незаконним, відтак вимога в частині визнання незаконною та скасування постанову державного виконавця від 18 липня 2016 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 170,00 грн., прийнятої в межах виконавчого провадження ВП №51260210, підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування акта державного виконавця від 18 липня 2016 року про невиконання ОСОБА_3 зазначеного рішення суду, прийнятого в межах виконавчого провадження ВП №51260210, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні докази в розумінні вимог стст. 58-60 ЦПК України щодо складання державним виконавцем акту від 18 липня 2016 року про невиконання ОСОБА_3 рішення суду, а тому в цій частині вимог скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись стст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження», стст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_6 про накладення штрафу від 18.07.2016 року за №51260210.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.