Справа № 2-863/11
Провадження №2-др/639/33/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-863/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2016 року заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-863/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заяви вказано, що рішення суду від 07.12.2001 року було прийняте стосовно померлих осіб, які не могли приймати участі у справі, а тому не могли доказувати та захищати свої права; у рішення не зазначено, що підставою перегляду є скасування Постановою президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року прав ОСОБА_3 на спадок ОСОБА_4; не зазначено, що рішенням від 13.11.1944 року не були встановлені права ОСОБА_5, на спадок якого мала право та позивалася ОСОБА_3; не досліджено право ОСОБА_3 на вимоги ОСОБА_6 через 46 років після відкриття спадку ОСОБА_4 та через 16 років після смерті його сина, ОСОБА_4, який за життя не звертався до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про витребування частки, не прийнятою ним вчасно.

Вказує, що ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2002 року встановлення існування нерозглянутого позову ОСОБА_6 та позовів правонаступників, скасовано відмову у розгляді позовів правонаступників, тому встановлення прав правонаступників частковим задоволенням їх апеляційних скарг є доказом, що за результатом розгляду по суті цих вимог рішення не прийнято.

Зазначає також, що те, що рішенням від 07 грудня 2001 року було розглянуто тільки позов ОСОБА_3, а ОСОБА_6 визнано відповідачем, є доказом, що судом не були встановлені дійсні правовідносини сторін у справі про встановлення факту прийняття спадку ОСОБА_4, у якій ОСОБА_6 був правонаступником заявниці ОСОБА_7 та мав право на власні вимоги як спадкоємець за законом ОСОБА_8; не встановлено, що ОСОБА_5 не був стороною у цій справі, що ОСОБА_3 не мала прав на власні вимоги.

Крім того, вказує на те, що судом не були досліджені висновки постанови Президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року, якою встановлено, що ОСОБА_3 не входила у коло спадкоємців за законом після ОСОБА_4, тому не могла отримати право на цей спадок.

Встановлення прав ОСОБА_3 у порядку спадкування після ОСОБА_5 є доказом, що судом не були досліджені висновки рішення від 13.11.1944 року, яким не були встановлені права ОСОБА_5 на спадок ОСОБА_4

Також зазначив, що оскільки постановою Президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року на перегляд було направлено справу про встановлення факту прийняття спадку ОСОБА_4, рішенням суду від 07.12.2001 року розглянуто тільки позов ОСОБА_3, це рішення прийнято стосовно померлих, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2002 року встановлено існування не розглянутих по першій інстанції позовів, встановлення прав правонаступників частковим задоволенням їх апеляційних скарг не є рішенням, прийнятим за результатами розгляду по суті цих вимог, судом не встановлено право ОСОБА_3 на вимоги до ОСОБА_6 як спадкоємця за законом ОСОБА_4 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 року, по строкам давності та згідно висновків рішення від 13.11.1944 року, яким тотожні вимоги її спадкодавця ОСОБА_5 були відхилені, заявник вимушений звернутися до суду із даною заявою та просить суд:

- ухвалити додаткове рішення до рішення від 7 грудня 2001 року по тій частині справи, яка підлягала перегляду згідно висновків Постанов президії Харківського обласного суду від 26 квітня 1996 р. та від 29 вересня 2000 р., ухвали про роз'єднання з якою не існує;

-на підставі висновків Постанови президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 р., що ОСОБА_3 не могла успадкувати за ОСОБА_4, встановити, що вона не мала прав на вимоги до ОСОБА_6, який вступив у фактичне володіння спадком ОСОБА_4 згідно ст. 418 та 429 ЦК УРСР 1922 р. не чекаючи появи інших спадкоємців, через 46 років після відкриття цього спадку та через 16 років після смерті її спадкодавця ОСОБА_5, тотожні вимоги якого були відхилені рішенням від 13 листопада 1944 р., який це рішення не оскаржував та який до суду більше не звертався;

-врахувати, що його вимоги у позові від 01.02.2001 року про встановлення прав ОСОБА_3 на вимоги до діда, спадкодавця ОСОБА_6 по строкам давності та після рішення від 13 листопада 1944 р. є вимогою про дотримання судом загальновідомих норм спадкового та процесуального права, тому не є вимогами, які перебільшують вимоги ОСОБА_6;

-врахувати, що його вимоги про відшкодування завданої йому майнової та немайнової шкоди, заявлені у позові від 05.06.2001 року, є його особистими вимогами до ОСОБА_2, у яких є посилання на обставини, що виникли після смерті ОСОБА_6, тому по цим вимогам суд мав відкрити нове провадження або постановити ухвалу про об'єднання проваджень;

- зобов'язати ОСОБА_2 припинити зловживати правами, доказів яким він не має, оскільки усі його вимоги є оспорюванням рішення від 13 листопада 1944 р. та здійсненням тиску на суд правами ОСОБА_5, якими той за життя не виявив бажання скористатися та які не успадковуються.

В судове засідання сторони не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, причина неявки суду невідома.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи в грудні 2000 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкових часток та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого визнати за ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5

У лютому 2001 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого встановити матеріальне та процесуальне право на позов ОСОБА_9 та ОСОБА_3 та встановити спадкову долю ОСОБА_6 в спірному домоволодінні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину домоволодіння по вїзду Електричному, б. 1 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 в 1942 році та його сина ОСОБА_5, її чоловіка, у 1972 році; визнано за ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини домоволодіння №1 по вїзду Електричному у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 в 1942 році та його доньки ОСОБА_7, його матері, у 1985 році.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2002 року , рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року було змінено, позов задоволено частково, визнано право власності на 1/3частину будинку в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2, а за ОСОБА_1 на 2/3 частини будинку; визнано недійсними свідоцтва про право на спадкування за заповітом, видане Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 14 квітня 1999 року на імя ОСОБА_1 та 7 листопада 1998 року на імя ОСОБА_2 на ? частину кожному домоволодіння по вїзду Електричному, б. 1 в м. Харкові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії судді судової палати у цивільній справах Верховного суду України від 30 вересня 2002 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Заявник просить суд ухвалити додаткове рішення до рішення від 7 грудня 2001 року по тій частині справи, яка підлягала перегляду згідно висновків Постанов президії Харківського обласного суду від 26 квітня 1996 р. та від 29 вересня 2000 р., ухвали про роз'єднання з якою не існує; на підставі висновків Постанови президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 р., що ОСОБА_3 не могла успадкувати за ОСОБА_4, встановити, що вона не мала прав на вимоги до ОСОБА_6, який вступив у фактичне володіння спадком ОСОБА_4 згідно ст. 418 та 429 ЦК УРСР 1922 р. не чекаючи появи інших спадкоємців, через 46 років після відкриття цього спадку та через 16 років після смерті її спадкодавця ОСОБА_5, тотожні вимоги якого були відхилені рішенням від 13 листопада 1944 р., який це рішення не оскаржував та який до суду більше не звертався; врахувати, що його вимоги у позові від 01.02.2001 року про встановлення прав ОСОБА_3 на вимоги до діда, спадкодавця ОСОБА_6 по строкам давності та після рішення від 13 листопада 1944 р. є вимогою про дотримання судом загальновідомих норм спадкового та процесуального права, тому не є вимогами, які перебільшують вимоги ОСОБА_6; врахувати, що його вимоги про відшкодування завданої йому майнової та немайнової шкоди, заявлені у позові від 05.06.2001 року, є його особистими вимогами до ОСОБА_2, у яких є посилання на обставини, що виникли після смерті ОСОБА_6, тому по цим вимогам суд мав відкрити нове провадження або постановити ухвалу про об'єднання проваджень; зобов'язати ОСОБА_2 припинити зловживати правами, доказів яким він не має, оскільки усі його вимоги є оспорюванням рішення від 13 листопада 1944 р. та здійсненням тиску на суд правами ОСОБА_5, якими той за життя не виявив бажання скористатися та які не успадковуються.

Таким чином, в даному випадку заявник фактично заявляє нові позовні вимоги, тим самим намагається змінити предмет позову вже після розгляду справи по суті, у зв'язку з чим підстави для ухвалення додаткового рішення в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 220 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-863/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали .

Суддя В.В. Труханович