Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування жилим будинком,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, який був уточнений в січні 2015 року, в обґрунтування позову зазначила, що вона, ОСОБА_4, 12.12.1998 року уклала шлюб з ОСОБА_3 Подружні відносини між нею та відповідачем в останні роки суттєво погіршилися та стали неприязними, вони перестали мешкати разом та вести спільне господарство.

Під час спільного подружнього проживання разом з відповідачем, на спільні кошти на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 серпня 2002 року придбано жилий будинок, розташований за адресою: м. Мелітополь, вулиця 9 Січня, 42. За спільною їхньою згодою будинок було зареєстровано на імя ОСОБА_3. Відповідач не бажає добровільно поділити спірний будинок, який було придбано у період шлюбу, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду і просить розділити між нею та відповідачем вищезазначений жилий будинок, визнавши за нею право власності на ? частину цього будинку.

В січні 2015 року уточнивши позовні вимоги позивач просила суд відступити від принципу рівності часток подружжя з урахуванням медичних рекомендацій, наданих у звязку з хворобою їх дитини, та просила суд поділити між нею та ОСОБА_3 спільно нажите майно подружжя, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 63/100 частин жилого будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42, за ОСОБА_3 право власності на 37/100 частин цього жилого будинку, виділивши в користування ОСОБА_4 жилі кімнати, позначені в технічному паспорті літерами 5, 6 загальною площею 28,4 кв. м., а ОСОБА_3 жилу кімнату, позначену в технічному паспорті літерою 4 загальною площею 8,5 кв.м, інші приміщення залишити в їх спільному користуванні.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Поділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно нажито майно подружжя, визнавши: за ОСОБА_4 право власності на 63/100 частин жилого будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42; за ОСОБА_3 право власності на 37/100 частин цього жилого будинку.

Визначено порядок користування жилим будинком, розташованим за адресою: м .Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42, виділивши в користування ОСОБА_4 жилі кімнати, позначені в технічному паспорті літерами 5, 6 загальною площею 28,4 кв.м, ОСОБА_3 жилу кімнату, позначену в технічному паспорті літерою 4 загальною площею 8,5 кв. м., інші приміщення залишено в їх спільному користуванні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3, подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, поділити спірний жилий будинок визнавши за ОСОБА_4 право власності на ? частину жилого будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42 за ОСОБА_3 право власності на ? частину цього жилого будинку

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із визнання відповідачем позову та положень ч. 2 ст. 70 СК України відступивши від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, хвороба дитини ОСОБА_5, визнавши за позивачем право власності на 63/100 частин жилого будинку, а за відповідачем 37/100 частин жилого будинку,суд виділив в користування ОСОБА_4 дві жилі кімнати, позначені в технічному паспорті літерами 5, 6 загальною площею 28,4 кв.м, ОСОБА_3 жилу кімнату, позначену в технічному паспорті літерою 4 загальною площею 8,5 кв. м., інші приміщення залишено в їх спільному користуванні.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з грудня 1998 року перебували у шлюбі.

Від шлюбу мають одну дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні відносини між сторонами погіршилися, вони перестали мешкати разом та вести спільне господарство.

В період перебування сторін у шлюбі за договором купівлі-продажу від 08 серпня 2002 року ОСОБА_3 набув право власності на жилий будинок,42 по вулиці 9 січня в м. Мелітополі Запорізької області ( а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Отже, права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим спірного жилого будинку, придбаного у 2002 році, і правовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із приводу цього будинку регулюються нормативно-правовими актами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

У пункті п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Відступивши від засад рівності часток подружжя суд застосував положення ч 2 ст. 70 СК України замість положень ст. 28 КпШС України, та послався на обставину, яка має істотне значення, а саме, хворобу дитини ОСОБА_5, та, що їй потрібна окрема кімната.

Водночас, в ч. 2 ст. 70 СК України на яку послався суд першої інстанції, чітко прописані обставини за яких суд може відступити від рівності часток, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, тобто, кожна з цих обставин повязана з протиправною поведінкою одного з подружжя.

Натомість, вказані обставини не були встановлені судом першої інстанції при розгляді справи, а також судом не були встановлені обставини, передбачені ч. 3 ст. 70 СК України, за яких може бути збільшена частка майна одного із подружжя.

Згідно медичного висновку від 21.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 є інвалідом, хворіє на дитячий аутизм і не може мешкати в одній кімнаті з іншими членами родини ( а.с. 32).

З технічного паспорту на жилий будинок вбачається, що він має три жилі кімнати, кімната № 6 площею 19.7 м2, кімната № 5 площею 8.7 м2, кімната № 4 площею 8,5 кв. м, загальна площа цих жилих кімнат становить 36.9 м2. ( 19.7+8.7+8.5) ( а.с. 9-10).

Виходячи з рівності часток подружжя кожному належить по 18.45 м2 жилої площі будинку (36.9 :2).

Одна окрема кімната має жилу площу в розмірі 19.7 м2, дві окремі кімнати № 5 та № 4 мають загальну жилу площу 17.2 м2, отже, в одній із них може проживати хвора дитина, тому підстав для відступлення від начала рівності часток подружжя відповідно до положень ст. 28 КпШС України, колегія суддів не вбачає.

Тим більше, в п. 30 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Оскільки відповідно до ст. ст 22, 28 КпШС України, які регулюють спірні правовідносини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування підстав для відступлення від засад рівності часток, тому вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за кожним із сторін ідеальних часток, а саме по 1/2 частки на спірний будинок, та залишення вказаного нерухомого майна у спільній частковій власності сторін.

Виходячи з наведеного не підлягають задоволення позовні вимоги ОСОБА_4 про визначення порядку користування спірним жилим будинком з підстав, заявлених в позові.

За таких обставин, є безпідставним посилання суду, як на підставу задоволення позову, на визнання відповідачем вимог позивача, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України ухвалення такого рішення можливо лише за наявності законних для цього підстав, які суд узагалі не зазначив у рішенні.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, судове рішення відповідно до статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування жилим будинком задовольнити частково.

Поділити спільно нажите майно подружжя. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42, за ОСОБА_3 визнати право власності на ? частину жилого будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. 9 Січня, буд.42.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: