Справа № 2-1324-221/11
провадження №2-з/457/19/16
УХВАЛА

30 листопада 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретаря Словіцької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Трускавецької міської ради, Трускавецької міської ради, третя особа КП «Наше місто» про усунення перешкод у користуванні квартирою , -

встановив:

В провадженні Трускавецького міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Трускавецької міської ради, Трускавецької міської ради, третя особа КП «Наше місто» про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить про заборону вчинення певних дій та зобовязати до вчинення певних дій.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали позовної заяви, заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення - позовних вимог. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує інтереси як позивача, так і відповідача.

З наведеної норми вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви про забезпечення позову має пересвідчитись, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

Судом встановлено, що позивачем до заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, с у д

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4