У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що наказом в.о. директора Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України від 2 січня 2013 року № 1-К її призначено на посаду юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства. Відповідно до наказу від 11 лютого 2013 року № 9-К вона переведена провідним юрисконсультом. У подальшому їй стало відомо про те, що раніше на цій посаді працював ОСОБА_5, який був звільнений у зв'язку з переведенням на посаду секретаря Великоолександрівської сільської ради Київської області. 19 листопада 2015 року закінчився строк повноважень ОСОБА_5 на цій виборній посаді. 20 листопада 2015 року він подав до Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця заяву про повернення його на посаду провідного юрисконсульта. Наказом директора Інституту від 1 грудня 2015 року № 86-К її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

ОСОБА_3 вважала наказпро її звільнення незаконним, оскільки 20 листопада 2015 року відповідач не вимагав припинення з нею трудових відносин, вона не була звільнена з роботи в останній день строку трудового договору та продовжувала працювати в Інституті. Отже,трудові відносини були продовжені на невизначений строк, тому 1 грудня 2015 року вона вже не могла бути звільнена з роботи на підставі п. 2 ст.36 КЗпП України. Крім того, вона не писала заяву про переведення по строковому договору.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: поновити її на посаді провідного юрисконсульта Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2015 року до 11 березня 2016 року в розмірі 9 746 грн 93 коп. та 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України. Стягнуто з Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 746 грн 93 коп. У решті позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 20 листопада 2015 року ОСОБА_5 подав до Інституту заяву про повернення на посаду провідного юрисконсульта, у цей день строк трудового договору, укладеного з позивачем,закінчився, однак відповідач не наполягав на припиненні трудових відносин з нею, тому вона продовжувала працювати протягом 23 - 27 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року й дія трудового договору була продовжена на невизначений строк. Отже, звільнення ОСОБА_3 з роботи відбулось з порушенням роботодавцем вимог трудового законодавства.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір на час виконання ОСОБА_5 повноважень за виборною посадою, тому при звільненні позивача з боку відповідача відсутні порушення вимог чинного трудового законодавства.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що наказом в. о. директора Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця від 6 грудня 2012 року № 107-К ОСОБА_5 був звільнений з посади провідного юрисконсульта на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням його на виборчу посаду до Великоолександрівської сільської ради Київської області.

Наказом в. о. директора Інституту розведення і генетики тварин імені М.В.Зубця від 2 січня 2013 року № 1-К ОСОБА_3 призначена на посаду юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства на період перебування ОСОБА_5 на виборній посаді, а наказом від 11 лютого 2013 року № 9-К ОСОБА_3 переведено провідним юрисконсультом.

20 листопада 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Інституту із заявою про поновлення його на посаді провідного юрисконсульта у зв'язку із закінченням строку повноважень на виборній посаді з 19 листопада 2015 року.

Наказом директора Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця від 1 грудня 2015 року № 86-К ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 1 грудня 2015 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, а ОСОБА_5 поновлений на посаді провідного юрисконсульта з 2 грудня 2015 року.

За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов'язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у ч. 2 ст. 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Судом установлено, що 24 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до директора Інституту розведення і генетики тварин із заявою, в якій просила прийняти її на роботу на посаду провідного юрисконсульта з 1 січня 2013 року (а.с. 6).

Будь-які посилання про прийняти її на посаду провідного юрисконсульта саме на умовах строкового договору у заяві відсутні. У резолюції на заяві також не містяться відомості про підготовку строкового договору з ОСОБА_3

Крім того, згідно з наказом директора Інституту розведення і генетики тварин від 11 лютого 2013 року № 9-К ОСОБА_3, провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства, переведено на посаду юрисконсульта в адмінуправління.

При цьому в даному наказі також відсутні будь-які посилання про переведенняїї на посаду юрисконсульта саме на умовах строкового договору.

Відповідно до копії трудової книжки позивачки 2 січня 2013 року внесено запис про призначення ОСОБА_3 на посаду юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства на підставі наказу від 2 січня 2013 року № 1-К, 11 лютого 2013 року внесено запис про переведення її на посаду провідного юрисконсульта в адмінуправління, також без вказівки про строковість трудового договору (а.с. 19).

Вважаючи звільнення позивачки у зв'язку із закінченням строку трудового договору законним, апеляційний суд не врахував, що при переведенні ОСОБА_3 не повідомили про обставини укладення трудового договору на певний строк, а саме на період відсутності основного працівника.

При цьому апеляційний суд не звернув увагу на розбіжності посад, зазначених у наказах від 2 січня 2013 року № 1-К, від 11 лютого 2013 року № 9-К та в трудовій книжці позивача.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору; не з'ясував, чи не було 11 лютого 2013 року переукладено з ОСОБА_3 трудовий договір та на яких умовах та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик