ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4948/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м.Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючого судді Панаід І.В., при секретарі судового засідання - Шиковій К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про повернення безпідставно отриманих коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути з відповідача безпідставно одержані нею кошти за недійсним договором купівлі-продажу житлового будинку в розмірі 150 000, 00 грн., що становить еквівалент 6000, 00 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що у 2011 році вона та відповідач домовились про продаж останньою позивачці будинку №4, розташованого по вул. Ювілейній в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, за суму 6 000 дол. США. Спірний будинок залишився відповідачці, як спадкове майно після смерті чоловіка. На час продажу будинку ОСОБА_2 спадкове майно належним чином не оформила та не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок. Відповідач, посилаючись на термінову необхідність у коштах, запевнила позивача, що оформить спадкові документи та пізніше після повної сплати вартості будинку, вони укладуть письмовий договір купівлі-продажу будинку, який посвідчать нотаріально. Після узгодження умов купівлі-продажу будинку та передачі частини коштів за нього, відповідач передала позивачці ключі від будинку. Весь час, починаючи з 2011 року позивач проживала у вказаному будинку, сплачувала платежі за електроенергію, податок на землю та відремонтувала спірний будинок. Після остаточної виплати відповідачці грошових коштів за будинок, 01.11.2013 р. сторони уклали договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався та не реєструвався. З моменту укладання письмової угоди позивач постійно зверталась до відповідача з питанням нотаріального посвідчення договору, але остання від цього відмовляється.

В звязку з вищевикладеним, позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, вважає свої права порушеними та такими що підлягають захисту, в звязку з чим змушена була звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали, надали письмові заперечення, вказавши, що грошових коштів від позивачки ОСОБА_2 не отримувала і розписки про отримання зазначених коштів не підписувала. Крім цього, представник позивача зазначав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

У 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про продаж останньою позивачці будинку №4, розташованого по вул. Ювілейній в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, за суму 6 000, 00 дол. США. Спірний будинок залишився відповідачці, як спадкове майно після смерті чоловіка. На час продажу будинку ОСОБА_2 спадкове майно належним чином не оформила, та не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок. Після узгодження умов купівлі-продажу будинку та передачі частини коштів за нього, відповідач передала позивачці ключі від будинку. Починаючи з 2011 року позивач проживала у вказаному будинку, сплачувала платежі за електроенергію, податок на землю та відремонтувала спірний будинок. Після остаточної виплати відповідачці грошових коштів за будинок, 01.11.2013 р. сторони уклали договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався та не реєструвався.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України, кожна заінтересована особа вправі в порядку встановленому законом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно висновку судової-почеркознавчої експертизи від 17 листопада 2015 року №8382, рукописні записи: «ОСОБА_3 1 березня 52 року… МН 196766 Чугуевский р-н Харьковская обл.» у третьому, четвертому та пятому рядках тексту розписки договору купівлі-продажу від 01.11.2013 р., а також «Получила суму 6 ты. долар. Я ОСОБА_3И.» в двох останніх рядках тексту виконані ОСОБА_2 Підписи від імені ОСОБА_2 у пятому рядку тексту розписки договору купівлі-продажу від 01.11.2013 року, поруч зі словами «Харьковская обл.», а також в останньому рядку тексту, поруч зі словами «Я ОСОБА_3И.» виконані ОСОБА_2 (т.1 а.с.136-144).

Відповідно до висновку судової семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення №1330 від 12.04.16, саме ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 6 000 тисяч доларів США від ОСОБА_1 (т.1 а.с.180-191). Отже, твердження відповідача та її представника щодо не підписання ОСОБА_2 договору купівлі продажу від 01 листопада 2013 року, не отримання нею грошових коштів у вказаній в договорі сумі суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Даючи оцінку правовій підставі, на якій ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка зазначала, що вона з відповідачем домовилася здійснити купівлю-продаж будинку, розташованого в с.Велика Бабка по вул.Ювілейна, 4, при цьому позивач частками сплачувала грошові кошти, проживаючи у спірному будинку разом зі своїм сином, вважали його своїм, а відповідач оформлювала документи на спадщину на вказаний будинок, після оформлення яких сторони мали звернутися до нотаріальної контори. 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного будинку за 6000 доларів США. З моменту оформлення договору купівлі-продажу від 01.11.13 позивач зверталася до відповідача з питання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, але ОСОБА_2 уникала укладення такого договору, всі звернення ігнорувала та не повернула отримані кошти до цього часу. Позивач вважає, що оскільки зазначений правочин нотаріально не оформлений, він не створює юридичних наслідків, кошти в сумі 6000 доларів США, які відповідач отримала від неї, є набутими без достатньої правової підстави, внаслідок чого наполягає на поверненні їх в повному обсязі виходячи з положень ст. 1212 ЦК України, що в перерахунку становить 150 000грн.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що наявність договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Якщо ж поведінка набувача, потерпілого не свідчать про існування та виконання договірного зобовязання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст.1212 ЦК України

Як вбачається з матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою передачі позивачу будинку. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилалась позивачка як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому, оскільки безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої може бути усунуте за допомогою інших спеціальних засобів захисту.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 23 березня 2016 року у справі №6-2978 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб правового захисту порушеного права, що, відповідно до статті 11 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про повернення безпідставно отриманих коштів, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя