АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Шостак О.О.
№ 22-ц/796/9522/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Казанник М.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» (далі - ТОВ «Сівер Україна») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень №№ 97, 98, 102 загальною площею 564,50 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 27 вересня 2004 року між ОСОБА_4 особисто та як представником ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» (далі - ТОВ «Сівер Україна») про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2, яка не брала участь у справі, подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Сівер Україна» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог останнього. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 з 1994 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_3, а придбане за оспорюваним договором договору купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року майно є їх спільною сумісною власністю. ОСОБА_2 не брала участь у розгляді справи за позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, оскаржуваним рішенням суду порушено її права.

Апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає такою, що підлягає задоволенню.

Представники ТОВ «Сівер Україна», представник Прогресивної соціалістичної партії України просять відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_4,, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник третьої особи Благодійної організації «Благодійний фонд «Християнський» не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 року за ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286,3 кв.м. та 278,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які зазначені на платі БТІ під літерою «А» (а. .с 11-13, т. 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 16 лютого 2004 року вказане рішення залишено без змін (а. с. 19-21, т. 1).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 року накладено арешт на вищезазначені приміщення та заборонено Благодійному фонду «Християнський» та будь-яким іншим особам будь-яким способом їх відчужувати.

В подальшому ТОВ «Сівер Україна» звернулося до Господарського суду м.Києва з позовом про зобов'язання БТІ зареєструвати за ним право власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_3, які зазначені на плані БТІ під літерою «А», загальною площею 564,50 кв.м., що складає 50/100 частин від нежилих приміщень, а саме: приміщення №102 цокольного поверху, приміщення №97, приміщення № 98 першого поверху. Рішенням Господарського суду м.Києва від 29 грудня 2004 року позовні вимоги ТОВ «Сівер Україна» задоволені. Постановою Вищого господарського суду України від 06 квітня 2005 року вказане рішення скасовано, а провадження по справі припинено.

На виконання цієї постанови 29 квітня 2005 року Господарським судом м.Києва винесена ухвала про поворот виконання рішення від 29 грудня 2004 року та виданий наказ.

Рішеннями Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2004 року були задоволені позови ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Християнський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року змінено спосіб і порядок виконання рішень, а саме визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права власності кожного на 1/3 частину нежилих приміщень АДРЕСА_4 (а. с.25-30, т. 1).

На підставі даних ухвали суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 07 вересня 2004 року були видані реєстраційні посвідчення.

27 вересня 2004 року між ОСОБА_4, який діяв особисто та як представник ОСОБА_6, ОСОБА_5, та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень. За умовами договору ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_3 купив нежилі приміщення №№ 97, 98, 102 загальною площею 564,50 кв.м., що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1 134,70 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2672. Право власності ОСОБА_3 на зазначені приміщення 04 жовтня 2004 року було зареєстроване БТІ, про що зроблений запис в реєстрову книгу № 57П-53 за реєстровим № 5227-П (а. с. 22-24, т. 1).

16 листопада 2004 року ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року скасовані за нововиявленими обставинами, одночасно скасована реєстрація приміщень в БТІ на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5

В квітні 2007 року ТОВ «Сівер Україна» звернулося до суд з позовом, в якому, посилаючись на те, що воно є власником нежилих приміщень АДРЕСА_4, просило визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Сівер Україна» та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання добросовісним набувачем нежилих приміщень та визнання прав власності на майно.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Сівер Україна» вирішені судом з порушенням норм матеріального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідачами за такими позовами мають бути інші сторони оспорюваного правочину, а якщо правочин пов'язаний із переходом права власності на майно - особи, які набули право власності на підставі такого правочину.

Як вбачається з наданого апелянтом документу, а саме копії свідоцтва про шлюб від 25 березня 1994 року, виданого Відділом РАЦС Радянського РВК м.Мінськ на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу нежилих приміщень №№ 97, 98, 102, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, від 27 вересня 2004 року, відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Порушуючи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, ТОВ «Сівер Україна» не заявило вимог до ОСОБА_2, яка є співвласником набутого за договором майна та суб'єктом оспорюваних правовідносин. Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Сівер Україна» з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмова у задоволенні позовних вимог даним рішенням не позбавляє ТОВ «Сівер Україна» порушити повторно питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу з цих же підстав, заявивши позовні вимоги до співвласників майна, набутого за оспорюваним договором.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року скасувати в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді