Ухвала іменем україни 07 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою представника комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - Симоненка Вячеслава Володимировича на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

24 червня 2014 року комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «ЦОС Шевченківського району») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2008 року по 01 липня 2011 року.

Зазначало, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, користуються житлово-комунальними послугами, але не здійснюють їх оплату, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 5 211 грн 59 коп.

У жовтні 2011 року КП «ЦОС Шевченківського району» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми заборгованості за житлово-комунальні послуги.

19 жовтня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі

5 267 грн 65 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня

2011 року за заявою ОСОБА_3 судовий наказ було скасовано та роз'яснено КП «ЦОС Шевченківського району» про право звернутись до суду із зазначеними вимогами в порядку позовного провадження.

24 червня 2014 року КП «ЦОС Шевченківського району» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги КП «ЦОС Шевченківського району» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КП «ЦОС Шевченківського району» кошти у розмірі 5 455 грн 19 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог КП «ЦОС Шевченківського району» відмовлено.

У касаційній скарзі представник КП «ЦОС Шевченківського району» - Симоненко В.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами комунальних послуг, однак не здійснюють їх оплату, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 5 211 грн 59 коп., яка підлягає стягненню у примусовому порядку

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, щоОСОБА_2, ОСОБА_4 проживають у АДРЕСА_1, є споживачами житлово-комунальних послуг, однак своєчасно плату за надані та спожиті комунальні послуги не вносять.

За період з 01 жовтня 2008 року по 01 липня 2011 року виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 5 211 грн

59 коп, з яких 548 грн 03 коп. - інфляційна складова, 153 грн 57 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, у жовтні 2011 року КП «ЦОС Шевченківського району» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги, з даним позовом КП «ЦОС Шевченківського району» звернулося 24 червня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разіпред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931 цс15.

Однак, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та при вирішенні питання про пропуск строку позовної давності не взяв до уваги те, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. При цьому судом не було встановлено дати звернення до суду із зазначеною заявою, а тому висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є передчасним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанцій ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, що відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - Симоненка Вячеслава Володимировича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович