Ухвала

іменем україни

4 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЖуравельВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги

за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 7 травня 2013 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 8 травня 2013 року стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 17 січня 2014 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 17 березня 2014 року.

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області

від 5 листопада 2014 року, ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2015 року ухвалені у справі судові рішення залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно перебував протягом 18 місяців під слідством та судом, його цивільні права були обмежені запобіжним заходом, в тому числі 256 днів він перебував під вартою та 60 днів під домашнім арештом.

Вважав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 150 тис. грн. та яку просив суд стягнути на його користь з держави України в особі Державної казначейської служби України рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, а також стягнути 15 тис. грн за надання правової допомоги.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області

від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 50 тис. грн у відшкодування моральної шкоди, та 15 тис. грн у відшкодування витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом 1 рік 5 місяців та 28 днів у тому числі 8 місяців та 10 днів - під вартою та 60 днів під домашнім арештом, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що відповідно до положень ст. 1176 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) є підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував вимоги розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик