Справа №490/1461/16-ц 27.12.2016 27.12.2016 27.12.2016
Провадження №22-ц/784/2839/16
Справа 490/1461/16-ц
Провадження 22ц-/784/2839/16 Головуючий по 1 інстанції Батченко О.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Лівшенка О.С., позивача ОСОБА_2, представників позивача та відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Миколаївської обласної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки працівників малого та середнього бізнесу «Єднання» в інтересах ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2016р.

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

У лютому 2016р. ОСОБА_2 предявив позов до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про поновлення на посаді водолаза відділення водолазно-рятувальних робіт групи водолазно-рятувальних робіт та підводного розмінування інженерно-транспортної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення у звязку з незаконним звільненням 19 жовтня 2015р. з роботи з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2016р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій профспілковим органом в інтересах позивача, порушено питання про скасування рішення суду як незаконного.

Відповідач, в поданих запереченнях а апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01 березня 2014р. працював на посаді водолаза відділення водолазно-рятувальних робіт групи водолазно-рятувальних робіт та підводного розмінування інженерно-транспортної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.

З метою вдосконалення діяльності структурних підрозділів головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій видано 30 липня 2015р. наказ №402, яким внесено зміни до штатів, в тому числі Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.

За новим штатним розписом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області передбачено, що посад водолаза відділення водолазно-рятувальних робіт, на зайняття якої не було умови в спеціальному званні, вилучаються.

Натомість до штату включено посади водолаза зі спеціальним званням старшина служби цивільного захисту.

На виконання вказаного наказу від 30 липня 2015р. №402 начальник Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області видав 18 серпня 2015р. наказ про повідомлення працівників підпорядкованих підрозділів, в тому числі ОСОБА_2 про заплановане звільнення 18 жовтня 2015р. з роботи.

19 жовтня 2015р. ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП скорочення штату працівників.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 посилався також і на порушення відповідачем положень ч.3 ст.492 КЗпП, оскільки одночасно з попередженням про звільнення йому не було запропоновано іншу роботу.

Заперечуючи проти цього відповідач зазначав, що положення ч.3 ст.492 КЗпП не поширюються на позивача.

Проте такі доводи відповідача є безпідставними, тому що позивачу не присвоювалось спеціальне звання у звязку з чим він не належав до осіб рядового і начальницького складу (ст.ст.99,104 Кодексу цивільного захисту України, п.2 Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту), а працював за умовами трудового договору з оформленням трудової книжки та був звільнений із застосуванням саме норм КЗпП.

Станом на 16 жовтня 2015р. в структурних підрозділах Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області були вакантними три посади, а саме: прибиральник службових приміщень, головний бухгалтер, водій.

20 серпня 2015р. начальник Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області звернувся із поданням до Миколаївської обласної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки працівників малого та середнього бізнесу «Єднання» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2

14 вересня 2015р. профспілкова організація відмовила в надані такої згоди обґрунтовуючи це й тим, що роботодавцем не було дотримано вимог ст.492 КЗпП.

В день звільнення з роботи ОСОБА_2 отримав належно оформлену трудову книжку, але з позовом до суду за захистом порушеного трудового права звернувся 18 лютого 2016р., тобто з пропуском місячного строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин, суд дійшов до вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову саме з цих підстав.

Посилання апелянта відносно того, що причиною пропуску строку звернення до суду слугувало противоправне діяння відповідача не мають під собою підґрунтя.

Так, ОСОБА_2 перебував у резерві служби цивільного захисту і подавав документи на заміщення вакантної посади начальника відділення водолазного фахівця відділення водолазно-рятувальних робіт інженерно-транспортної частини групи водолазно-рятувальних робіт та підводного розмінування та вчиняв дії необхідні з проходженням спеціальної перевірки (медичний огляд, подання довідок та інше).

Матеріали щодо прийняття на службу ОСОБА_2 були направлені 21 грудня 2015р. начальником Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на адресу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, однак за повідомленням уповноваженої особи останньої від 04 лютого 2016р. ці матеріали залишено без реалізації.

Отже, ці дії безпосереднього роботодавця не можна вважати протиправними, тому що вони були направлені на реалізацію бажання самого ж позивача бути зарахованим на службу на новій посаді і жодним чином не перешкоджали подати позов про поновлення на попередній роботі, а тому не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.309 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки працівників малого та середнього бізнесу «Єднання» в інтересах ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: