Справа №487/3996/16-ц 26.12.2016 26.12.2016 26.12.2016
Провадження №22-ц/784/2789/16
Справа № 487/3996/16-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22ц/784/2789/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

26 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

з участю:

відповідача ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_6 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про надання дозволу на укладення договору дарування, -

у с т а н о в и л а :

10 серпня 2016 року ОСОБА_6 предявила до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

На підставі свідоцтва про право власності від 26 серпня 1997 року їй належить 1/5 частка в квартирі АДРЕСА_1 (Леніна) м. Миколаєва і ще 2/15 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2002 року.

Така ж частка в названій квартирі, з тої ж підстави належить ОСОБА_3 Крім того, ще 1/5 частка належить їй за договором дарування № 5-63 від 22.02.2016 року.

Решта часток у квартирі, а саме 1/3, належить ОСОБА_5

Усі названі особи зареєстровані та проживають в названій квартирі.

Крім них, в квартирі проживає малолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_7

В серпні 2015 року позивач хотіла подарувати свою частку в квартирі своїй дочці ОСОБА_8, у звязку з чим звернулася до нотаріальної контори.

Проте в реєстрації договору дарування їй було відмовлено, оскільки нею не було надано дозволу органу опіки та піклування, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7, на вчинення такого договору.

Посилаючись на те, що її звернення до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради за наданням такого дозволу позитивного вирішення не мало, просила надати дозвіл за судовим рішенням.

Відповідач просив у позові відмовити, оскільки знаходження ОСОБА_8 в квартирі негативно впливає на її малолітню доньку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року у позові відмовлено за відсутністю у суду правових підстав для надання такого дозволу.

ОСОБА_6 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення - про задоволення її вимоги у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувала невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та положенням чинних сімейного та цивільного законодавств.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд 1 інстанції виходив з того, що за законом, суду не надано повноважень з надання дозволу на укладення правочинів щодо майна, право власності або користування яким мають неповнолітні.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо них та результату вирішення справи обґрунтованими і законними.

За Конституцією України, статтею 27 ЦПК України та пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Такий розгляд проводиться, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про: неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість; добросовісність та розумність.

В порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 2 ст. 16 ЦК України) і обраний позивачем.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для цього, він розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Виходячи з наведених вище норм, кожна із сторін звернулася за захистом своїх прав і суд, перевіривши їх доводи та надавши їм правової оцінки, дійшов правильних висновків, зокрема про таке.

В силу ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та ст. 177 СК України держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень є неприпустимим. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

-укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

-видавати письмові зобов'язання від імені дитини;

-відмовлятися від майнових прав дитини.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

В силу ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

За чинним законодавством судам не надано права давати дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

В той же час, особа, якій орган опіки та піклування не дав дозволу на вчинення такого правочину має право оскаржити відмову у судовому порядку і саме такий спосіб є належним способом захисту права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права на вчинення правочину щодо майна, право на яке крім нього має і неповнолітня особа. У звязку з цим такий позов не міг бути задоволений в обраний позивачем спосіб, що вірно констатував у своєму рішення і суд 1 інстанції.

Крім того, перед зверненням до суду позивач звернулася з вимогою про надання дозволу не до органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, як того вимагає закон, а до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, на яку покладено лише організаційні функції при підготовці рішення названого органу.

За такого у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Серебрякова Т.В.

ОСОБА_9