Справа № 766/6597/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Херсонський міський суд у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю народних засідателів Коршак С.А., Кочерга В.П.,

при секретарі Матієнко С.І.,

за участю представника

КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР ОСОБА_1,

лікаря-психіатра ОСОБА_2

прокурора Марченко Г.С.

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за заявою в.о.головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради про госпіталізацію громадянина у психіатричний стаціонар у примусовому порядку, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Херсонська місцева прокуратура,

В С Т А Н О В И В :

08.07.2016 року в.о.головного лікаря Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить госпіталізувати ОСОБА_4, яка народилася 10.03.1979 року, до Херсонської психіатричної лікарні у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначив, що ОСОБА_4, яка народилася 10.03.1979 року, була госпіталізована 05.07.2016 року в КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР, оскільки останнім часом змінився її психічний стан: почала конфліктувати з матірю, вимагати у неї гроші, піднімала на неї руку, дома не трималась, бродяжила та сильно зловживала спиртним, останній запій тривав 5 днів

Лікар-психіатр пояснив, що стан ОСОБА_4 не стійкий, є різка зміна настрою, вона дуже агресивна, розуміє, що знаходиться у лікарні, але не усвідомлює хворобу, без надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є небезпечною як для себе, так і для уточнюючих.

Законний представник ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, проте, допитана за приписами ст. 184 ЦПК України, як свідок за правилами ст. ст. 180-182 ЦПК України показала, що ОСОБА_4 є її рідною донькою, вона є її опікуном. Вказала, що поведінка доньки за останні роки змінилася, що останні роки вона не бродяжила, має постійне місце проживання, проживає у фактичних шлюбних відносинах, іноді донька конфліктує з нею, але кошти не вимагає,не піднімала на неї руку, не завдавала тілесних ушкоджень, періодичне вживання донькою спиртних напоїв в кінці червня 2016 року змусив її звернутися до психіатричної допомоги, щоб донька не отримала залежності від цього. Поведінка доньки по відношенню до оточуючих не є агресивною, донька спроможна самостійно задовольнити свої потреби.

Особа, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги, ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви.

Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення.

Суд, заслухав пояснення представника заявника, законного представника особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, представника лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.2 ст.28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально правовими обмеженнями.

Нормою ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово - психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь яку медичну спеціальність, інші особи.

Нормою ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Термін «душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм.

Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37.

Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; По-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого № 2742/16 вбачається, що 05.07.2016 р. о 18-15год. в супроводі матері, ОСОБА_4 була доставлена до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» через хворобливий стан та неадекватну поведінку останньої, куди була госпіталізована.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №3120 від 08.07.2016 року, ОСОБА_4, яка народилася 10.03.1979 року, виявляє ознаки розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності та вираженим психопатоподібним типом дефекту, потребує лікування у стаціонарних умовах Херсонської обласної психіатричної лікарні (а.с.2).

Рішенням Цюрупинського районного суду м.Хесрона від 07 вересня 2004 року визнано недієздатною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючу ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Згідно заяв ОСОБА_3, матері особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, остання надала згоду на надання стаціонарної психіатричної допомоги ОСОБА_4 та просила прийняти її на лікування у психіатричну лікарню (а.с.6,7).

Згідно заяв ОСОБА_4 від 05.07.2016 року вона просила прийняти себе на лікування до психіатричної лікарні до відділення закритого типу, зобовязалась режим не порушувати, та надала згоду на надання стаціонарної психіатричної допомоги (а.с.6,8).

Суд зазначає, що самі по собі факти емоційної нестабільності та конфліктність ОСОБА_4 не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Висновок лікарів-психіатрів про те, що у ОСОБА_4 наявний розлад психічного стану, і стан здоровя ОСОБА_4 вимагає невідкладної стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку, містить певні посилання на пояснення матері, які остання не підтвердила в судовому засіданні.

Враховуючи, що у ОСОБА_4 хоча і встановлено вид тяжкого психічного розладу здоровя, проте доказів , що вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих в судовому засіданні не здобуто, суд не приймає до уваги зазначений висновок лікарів психіатрів.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, як письмові, так і показання ОСОБА_3 допитаної в судовому засіданні як свідка, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не підлягає примусовій госпіталізації без її згоди, оскільки хоча страждає важким психічним захворюванням та виявляє ознаки розумової відсталості в ступені помірної вираженої дебільності та вираженим психопатоподібним типом дефекту, проте вони не супроводжуються агресивною поведінкою, а тому заява психіатричного закладу є необґрунтованою та не заснованою на законі, в зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215, 279-282 ЦПК України, ст. ст. 13, 14, 16, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд

В И Р І Ш И В:

Заяву в.о.головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради про госпіталізацію громадянина у психіатричний стаціонар у примусовому порядку, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Херсонська місцева прокуратура залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.І.Майдан

Народні засідателі: С.А.Коршак

ОСОБА_5

Повний текст рішення складений 11.07.2016 року.

Суддя С.І.Майдан

Народні засідателі: С.А.Коршак

ОСОБА_5