05.07.2016 Справа № 756/4194/16-ц
Унікальний №756/4194/16-ц
Провадження 2/756/3107/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.

при секретарі - Мушкетик І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі також зареєстрована малолітня донька позивача ОСОБА_3Проте після розірвання шлюбу позивача з відповідачем ОСОБА_2 остання разом зі спільною донькою на початку 2013 року переїхали проживати до іншої квартири. Враховуючи, що малолітня донька позивача ОСОБА_3 вже три роки не проживає у вищевказаній квартирі АДРЕСА_1, позивач просить на підставі ст. 107 ЖК УРСР визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що втрата права користування житловим приміщенням порушить права малолітньої дитини ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується ордером на жиле приміщення НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів 09.03.1988 р. та довідкою форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 04.03.2016 р. вих. №88/1008 (а.с.5-6).

Також у вищевказаній квартирі окрім позивача зареєстрована його та відповідача ОСОБА_2 спільна донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 04.03.2016 р. вих. №88/1008 (а.с.6).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано 09 листопада 2012 року (а.с.7).

У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу батьків малолітня ОСОБА_3 з літа 2013 року остаточно не проживає у спірній квартирі, про що не заперечувалося сторонами.

Частиною 2 ст. 107 ЖК УРСР встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Проте статтею 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Стаття 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Суд встановив, що на підставі вищенаведених норм законодавства щодо прав дитини Служба у справах дітей не надавала позивачу дозволу про можливість визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1. До того ж у судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з метою забезпечення прав дитини заперечував проти визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2, яка є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, з 06 листопада 2012 року не має зареєстрованого місця проживання, що підтверджується її паспортними даними (а.с.19). У зв'язку з цим можливе виселення дитини з квартири може призвести до позбавлення її права на житло, оскільки її матір ОСОБА_2 не має зареєстрованого місця проживання.

Відтак, враховуючи вищенаведене та відмову Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у наданні дозволупро можливість визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1, суд з метою запобігання порушенню прав малолітньої на житлоне вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі ст. 107 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»; керуючись ст. 10, 11, 60, 169, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. Белоконна