Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3198/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кучеренко Н.В.
Є.У.№ 320/6620/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проше Мобіліті» про порушення прав споживача,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. Посилався на те, що 24 квітня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50008737, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 114 940 грн. 06 коп. та суму додаткового кредиту в розмірі 35 158 грн. 15 коп. із застосуванням процентної ставки 9,90 % річних, на строк 60 місяців на споживчі цілі придбання автомобіля марки Volkswagen модель Polo Sedan. За умовами кредитного договору всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим «КІБ «ПАТ «Креді ОСОБА_4». Пунктами 1.1.-1.3.1. Загальних умов кредитування підтверджується застосування еквіваленту іноземної валюти у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку. Починаючи з травня 2013 року на його адресу почали надходити листи ТОВ «Порше Мобіліті», згідно яким розмір щомісячного платежу по кредиту збільшувався в зв`язку з збільшенням курсу долара CША. Якщо розмір щомісячного погашення за кредитом на момент його укладання складав 1488 грн., то станом на травень 2015 року платіж становить 22 268 грн. Вважає, що умови кредитного договору, а саме: графік погашення кредиту та умови, які передбачають збільшення розміру щомісячних платежів в залежності від курсу долара США, є незаконними, несправедливими та такими, що суперечать положенням ЦК України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З цих підстав просив суд визнати несправедливими та недійсними умови кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, зазначені в розділі «Основні умови кредиту» даного кредитного договору щодо визначення суми кредиту та додаткового кредиту, ціни автомобіля в еквіваленті до курсу долара США, а також умову щодо здійснення усіх платежів за кредитним договором у гривні у розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США; визнати несправедливими та недійсними умови Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, зазначені у пунктах (статтях) 1.1., 1,3., 1.3.1., 1.3.2., 1.З.З., 2.4. даних Умов; визнати недійсним графік погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, оскільки вважає їх такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а також стягнути з відповідача витрати на оплату вартості судової економічної експертизи в сумі 8 000,00 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» було порушено вимоги чинного законодавства, передбачені статями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказаний висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір № 50008737, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 114 940,06 грн., еквівалент 14 110 доларів США, та суму додаткового кредиту в розмірі 35 158,15 грн., еквівалент 8 146 доларів США, із застосуванням процентної ставки 9,90 % річних, на строк 60 місяців на споживчі цілі на придбання автомобілю марки VW модель Polo Sedan ( а. с. 15-27 ).

За умовами кредитного договору всі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим «КІБ «ПАТ «Креді ОСОБА_4».

При укладенні кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і Загальні умови кредитування.

Також між сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

За змістом п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, в графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі в повернення кредиту відповідно до виставлених компанію рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

У п. 2.5 Загальних умов кредитування зазначено, що термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Як зазначено у п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, засвідчених підписом ОСОБА_3, ОСОБА_4 належним чином ознайомив його, зокрема, з Правилами надання фінансових послуг ( кредитів ), затверджених компанією, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), також їй надана вичерпна інформація про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

ТОВ «Порше Мобіліті» виконав перед позивачем зобов'язання, передбачені кредитним договором, та видав кредитні кошти відповідно до умов договору, що визнається сторонами в межах даного спору.

Зобов'язання, за статтею 524 ЦК України, має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 533 ЦК України зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України у справі від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, згідно з частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Отже визначення сторонами в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті узгоджується з положеннями статті 533 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на встановлення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, грошового еквівалента таких зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті

У частині 1 статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1,3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статей 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у частині 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позивача права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника. Також, договором не передбачено можливості ТОВ «Порше Мобіліті» змінювати умови договору на власний розсуд.

ОСОБА_3 не довів того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Висновок судової економічної експертизи №105/03-16 від 01.03.2016 року, на яку посилається скаржник в обґрунтування своїх доводів про несправедливість умов кредитного договору, не являється підставою для скасування судового рішення і визнання договору недійсним. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновки експертизи є некоректними, оскільки містять припущення, суперечать умовам кредитного договору і не відповідають положенням чинного законодавства.

Згідно статей 6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5. загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що графік погашення кредиту не містить докладно розписаної сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, як і не містить сукупної вартості кредиту для споживача, що відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є обов'язковою умовою договору про надання споживчого кредиту, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тому зазначене дає підстави вважати, що відповідачем надано позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається скаржник, не встановлює обов'язковість зазначення валюти у детальному розписі сукупної вартості кредиту, а встановлює обов'язок кредитодавця розписати сукупну вартість кредиту у процентному та грошовому виразі.

Крім того, зі змісту Графіку погашення кредиту вбачається, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають сплаті за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування. Також, зазначеним Графіком встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті долара США та гривні на день укладення договору.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що в спірному договорі в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відсутня сукупна вартість кредиту для споживача.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, не спростовують правильності вирішення справи.

Оскільки статті 524,533 ЦК України містяться в розділі 1 «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 Цивільного кодексу України, вони поширюють свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З наведеного слідує, що положення цивільного законодавства, в тому числі і статті 1054 ЦК України, не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, в тому числі і в кредитному договорі.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору.

З цього приводу, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права в постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6- 79цс14 дійшла наступних висновків: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня».

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-62гс11.

Враховуючи викладене, умови вказаного вище кредитного договору стосовно суми зобов'язання та суми погашення зобов'язання (суми платежу) викладені у відповідності з чинними нормами цивільного законодавства.

Згідно з вищезазначеними умовами договору як основні кредитні кошти, так і додатковий кредит надавалися позивачу саме в українських гривнях, також і договором і додатками до нього, передбачено, що всі платежі повинні бути сплачені в гривнях, а не в іноземній валюті, із зазначення еквіваленту у доларах США, а коригування суми процентів відповідно до загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог статей 213,214 ЦПК України. Суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: