Справа 688/2003/16-ц
№ 2/688/574/16
Рішення

іменем України

09 червня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мазур Н.В.,

секретаря Ярощук Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкарєр», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ ДВС Шепетівського МРУЮ Хмельницької області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна,

встановив:

28 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкарєр», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ ДВС Шепетівського МРУЮ Хмельницької області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він 15.01.2015 року уклав з відповідачем договір купівлі-продажу рухомого майна і в той же день на підставі акту приймання передачі прийняв на зберігання все придбане майно за договором та додатком №1 до нього. Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу перехід права власності на майно відбувається з моменту підписання даного договору сторонами. Вважає, що 15.01.2015 року став власником майна на загальну суму 4 264 000 грн., а саме: конвеєра №12, автосамоскида «Кобальт», конвеєра №2, автосамоскида «Кобальт», конвеєра № 14 , автосамоскида «Фотон», конвеєра №15, автосамоскида «Фотон», грохота skm-12/03/m, автосамоскида Фотон», конвеєра №6650, самоскида «Терекс», дробарки щекової СМД 111, навантажувача одноковшового на колісній базі, грохота ГІС 63, навантажувача HONOMAG 70Е, конвеєра №9, навантажувача фронтального LohgGong, конвеєвра № 10, масло станції, молота гідравлічного МТВ 85, гор грохот моделі 6203-32, екскаватора «Вольво», ваги автомобільної 30т, екскаватора ЕКГ-4У, конвеєра №3, тепловоза ТГМ-4, конвеєра №4, бульдозера Т170, ваги автомобільної 30т., автосамоскида «Білаз», конвеєра № 5, конвеєра № 7, екскаватора гусеничного RE 40-Е, конвеєра №8, грохота ГІЛ 63, дробарки конусної КСД-1750, дробарки конусної КМД-1750, конвеєра №2 (900), грохота №4 (ГІЛ 42), грохота №5 (ГІЛ 52), кунга (битовка), конвеєра №1(1200), грохота №1 (ГІЛ 52), двигуна електричного 11 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 18,5 кВТ 985 об.м., двигуна електричного 11 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 11 кВт 985 об.м., двигуна електричного 160 кВт 590 об.м., двигуна електричного 22 кВт 985 об.м., двигуна електричного 22 кВт3000 хв. Г 180, двигуна електричного 18,5 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 1500 об.м., двигуна електричного ДПЕ-52 54 кВт, двигуна електричного 3 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 3 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 7,5 кВт 985 об.м., двигуна електричного 7,5 кВт 985 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 940 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 940 об.м. За домовленістю з відповідачем до завершення повного розрахунку за договором купівлі-продажу придбане ним майно повинно було знаходитись на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкарєр».

27.04.2016 року йому стало відомо про те, що заступником начальника відділу ДВС Шепетівського МРУЮ ОСОБА_3 16.03.2016 року винесено постанову про арешт придбаного ним майна, оголошено заборону його відчуження та передано майно на зберігання ОСОБА_5

За таких обставин, просить визнати за ним право власності на вищезазначене майно та зняти з нього арешт.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, ствердивши обставини, на які позивач посилається у позовній заяві.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкарєр» ОСОБА_2 позов визнав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділу ДВС Шепетівського МРУЮ ОСОБА_3 вважала, що позов не підлягає до задоволення, оскільки на все рухоме майно, яке належить відповідачу згідно ОСОБА_1 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 10985717 від 11.04.2016 року (запис 6) накладено арешт 24.03.2011 року, який був чинний до 24.03.2016 року, чинність арешту було продовжено постановою державного виконавця 16.03.2016 року. Відповідач не мав права на відчуження майна, оскільки на все майно боржника було накладено арешт.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, наданого на запит органу державної влади № 49382785 від 11.04.2016 року (запис № 6) вбачається, що постановою державного виконавця відділу ДВС МРУЮ ОСОБА_6 від 21.03.2011 року накладено арешт на все рухоме майно, що належить ТзОВ «Шепетівський гранкарєр» з забороною відчуження, яке зареєстровано у Реєстрі 24.03.2011 року за № 10985717, термін дії обтяження встановлено до 24.03.2016 року.

05 березня 2016 року державний виконавець відділу ДВС Шепетівського МРУЮ ОСОБА_3 склала акт опису та арешту майна, яким описала майно, що є предметом спору.

Здійснюючи примусове виконання зведеного виконавчого провадження №44720722 від 04.03.2014 року про стягнення з ТОВ «Шепетівський гранкарєр» заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб, до якого входить 17 виконавчих документів станом на 16.03.2016 року на загальну суму боргу 3243168,96 грн., заступник начальника відділу ДВС Шепетівського МРУЮ ОСОБА_3 своєю постановою від 16.03.2016 року наклала арешт на все майно (рухоме і нерухоме), що належить боржнику: ТОВ «Шепетівський гранкарєр», таким чином продовжила термін дії обтяження на все майно відповідача, щодо якого міститься заборона на відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 10985717.

Постановою заступника начальника відділу ДВС Шепетівського МРУЮ ОСОБА_3 від 04.04.2016 року частина майна, в тому числі і на яке претендує позивач, було передано на зберігання новому зберігачеві, представнику ТОВ «Строй Транс Холдинг» ОСОБА_7, а постановою від 13.04.2016 року призначено оцінювача/експерта для оцінки майна. Копія даної постанови отримана позивачем ОСОБА_4 13.04.2016 року, що підтверджується підписом останнього про її отримання та свідчить про те, що позивачу було відомо про арешт майна, щодо якого заявлено вимоги.

Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV) передбачено, що одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна, визначений даним Законом як опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам.

Частинами 1 і 2 статті 57 Закону №606-ХІУ встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно до ч.1 ст.60 Закону №606-ХІV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст.ст. 656, 658 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору, а право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Так, навантажувач HONOMAG 70Е, реєстраційний номер 11180ЕА, щодо якого заявлена вимога про визнання права власності, з 27 листопада 2006 року належить на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ №349680 ОСОБА_8, а екскаватор гусеничний, реєстраційний номер НОМЕР_1, щодо якого заявлена вимога про визнання права власності з 04 лютого 2008 року належить на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ №559002 належить МТД «Холдінг ГмбХ».

Позивачем не надано доказів того, що станом на час укладення договору купівлі-продажу від 15.01.2015 року навантажувач HONOMAG 70Е, реєстраційний номер 11180ЕА та екскаватор гусеничний, реєстраційний номер НОМЕР_1, щодо яких заявлена вимога про визнання права власності, належав ТОВ «Шепетівський гранкарєр», і останній мав право розпоряджатися вказаним майном.

Судом встановлено, що ТзОВ «Шепетівський гранкарєр» є власником майна, а саме: конвеєра №12, автосамоскида «Кобальт», конвеєра №2, автосамоскида «Кобальт», конвеєра № 14 , автосамоскида «Фотон», конвеєра №15, автосамоскида «Фотон», грохота skm-12/03/m, автосамоскида Фотон», конвеєра №6650, самоскида «Терекс», дробарки щекової СМД 111, навантажувача одноковшового на колісній базі, грохота ГІС 63, конвеєра № 9, навантажувача фронтального LohgGong, конвеєвра № 10, масло станції , молота гідравлічного МТВ 85, гор грохот моделі 6203-32, екскаватора «Вольво», ваги автомобільної 30 т, екскаватора ЕКГ-4У, конвеєра № 3, тепловоза ТГМ-4, конвеєра № 4, бульдозера Т170, ваги автомобільної 30 т., автосамоскида «Білаз», конвеєра № 5, конвеєра № 7, конвеєра № 8, грохота ГІЛ 63, дробарки конусної КСД-1750, дробарки конусної КМД-1750, конвеєра № 2 (900), грохота № 4 (ГІЛ 42), грохота №5 (ГІЛ 52), кунга (битовка), конвеєра № 1 (1200), грохото №1 (ГІЛ 52), двигуна електричного 11 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 18,5 кВТ 985 об.м., двигуна електричного 11 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 11 кВт 985 об.м., двигуна електричного 160 кВт 590 об.м., двигуна електричного 22 кВт 985 об.м., двигуна електричного 22 кВт3000 хв. Г 180, двигуна електричного 18,5 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 1500 об.м., двигуна електричного ДПЕ-52 54 кВт, двигуна електричного 3 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 3 кВт 1500 об.м., двигуна електричного 7,5 кВт 985 об.м., двигуна електричного 7,5 кВт 985 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 940 об.м., двигуна електричного 18,5 кВт 940 об.м., на яке накладено арешт та щодо якого міститься заборона на відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 10985717.

Відповідно до ч.6 ст.57 Закону №606-ХІV порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законодавством відповідальність зберігача майна.

Станом на час укладення договору купівлі-продажу 15 січня 2015 року ТзОВ «Шепетівський гранкарєр», як власник арештованого майна, не мав права його продажу, що суперечить вимогам ст.ст.656, 658 ЦК України, які предявляються до умов договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

За таких обставин, оскільки власник арештованого майна, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, не мав права розпоряджатися спірним майном, у позивача відповідно до ст. 658 ЦК України не виникає права власності на вказане майно, а тому його порушене право не підлягає захисту, шляхом визнання права власності на вказане майно та виключення його з акту опису та арешту.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У відповідності до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Аналіз положень ст.30 ЦПК України свідчить про те, що відповідачем є особа, яка має безпосередній звязок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач зазначив, що арешт, який накладений державними виконавцями на виконання рішення суду порушує його особисті майнові права.

Отже, між сторонами виник спір щодо права власності позивача на описане майно, на яке накладався арешт, з метою забезпечення виконання рішень суду в інтересах 13 фізичних та юридичних осіб.

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову,останні мали брати участь у справі як співвідповідачі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом розяснено представнику позивача можливість залучення до участі у справі стягувачів за виконавчими документами, як співвідповідачів в порядку, передбаченому ст.ст. 32, 33 ЦПК України, однак останній таким правом не скористався, відмовившись заявляти таке клопотання.

Отже, позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено не до всіх осіб, що є належними відповідачами.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівський гранкарєр», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ ДВС Шепетівського МРУЮ Хмельницької області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в Апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя: