АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 667/729/16-ц Головуючий в І інстанції: Котьо І.В. Номер провадження: 22-ц/791/2351/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та Мефодія (колишня Димитрова) в м.Херсоні. Власником іншої 1/3 частини даної квартири є його син ОСОБА_7. З 19 липня 2006 року у даній квартирі, крім її співвласників, також зареєстрована відповідач яка є матірю ОСОБА_7 та колишньою дружиною позивача. Однак, тривалий проміжок часу, а саме з 2012 року, відповідач у вказаній квартирі фактично не проживає, але і добровільно з реєстраційного обліку в ній також не знімається, чим чинить позивачеві перешкоди у праві користування та розпорядження квартирою так як останній в свою чергу змушений оплачувати комунальні послуги нараховані з розрахунку проживання у квартирі відповідача. Позивач просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1та Мефодія (колишня Димитрова) в м. Херсоні.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено, визнано ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_2 та Мефодія (колишня Димитрова) в м.Херсоні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування обставин справи, вказує, що ОСОБА_6 перешкоджає їй користуватися квартирою, зазначає, що через характер її постійної роботи, вона має тимчасово проживати в пгт.Лазурне - База відпочинку «Колос» Херсонського аграрного університету, також вказує, що власник 1/3 частини квартири її син ОСОБА_7, не заперечує проти її проживання в квартирі. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказує на безпідставність її доводів, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_5 понад два роки не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та Мефодія (колишня Димитрова) в м.Херсоні, в звязку з чим втратила право на користування цим житлом. Однак погодитись з таким рішенням суду не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 та Мефодія (колишня Димитрова) в м. Херсоні. Власником іншої 1/3 частини даної квартири є його син ОСОБА_6С, про що свідчить копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 20 червня 2003 року (а.с.5), копія нотаріально посвідченого договору дарування укладеного 31 серпня 2006 року (а.с.7) та відповідні витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 872781 і № 11758403 видані Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 26 червня 2003 року і 06 вересня 2006 року (а.с.6,8).

З 19 липня 2006 року у даній квартирі, крім її співвласників також зареєстрована відповідач у справі ОСОБА_5, яка є матірю співвласника ОСОБА_7 та співмешканкою позивача, що підтверджується копією довідки № 284 виданої житлово-експлуатаційною організацією товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія «Шумен» від 25 січня 2016 року (а.с.12) та адресною довідкою виданою УДМС України в Херсонській області від 09 лютого 2016 року (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що власник 1/3 частини квартири ОСОБА_7 з позовом про визнання своєї матері ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою, не звертався, поділ квартири в натурі між співвласниками не здійснювався, порядок користування квартирою також не встановлений, тому суд безпідставно визнав ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою за позовом лише одного із співвласників.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не зясовано причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно витягу з наказу від 01.12.2014 року № 572/3 Державного навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» ОСОБА_5 призначена на посаду керівника відокремленого структурного підрозділу «База відпочинку «Колос» за контрактом, як обрана за конкурсом.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач зазначала, що з 2014 року з того часу, як вона була призначена на посаду керівника «База відпочинку «Колос», у них з позивачем погіршилися стосунки. За умовами та характером роботи вона має знаходитись на базі відпочинку майже постійно, однак це не є місцем її проживання, всі її речі знаходяться в квартирі, вона періодично туди приїжджала. З 2016 року ОСОБА_6 не впускає її до квартири, вставив ще один замок, чим перешкоджає їй користуватись квартирою.

Допитана під час розгляду справи судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що була свідком як позивач ОСОБА_6 не впускає ОСОБА_5 до квартири.

Позивач також не заперечує факт неприязних відносин між ним та ОСОБА_5 і надав суду докази його звернень в 2016 році до правоохоронних органів щодо протиправних дій ОСОБА_5 відносно нього. З наданих позивачем документів слідує, що правоохоронними органами ознак кримінального правопорушення не виявлено. В судовому засіданні він пояснив, що через сварки, що виникають між ними намагається не впускати колишню дружину до свого житла.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 без поважних причин не проживає у вказаному житлі понад один рік. Доводи апеляційної скарги є юридично обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та є такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.2 ст. 307, ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року скасувати, ухвалитинове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

ОСОБА_3