Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Гулька Б.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс", третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство "Одесавтотранс" (далі - ПАТ "Одесавтотранс") звернулося до суду із указаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 грудня 2014 року між ПАТ "Одесавтотранс" та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала безвідсоткову позику у розмірі 12 200 грн та зобов'язалась повернути борг, сплачуючи по 2 033 грн 33 коп. щомісячно до 25 числа кожного наступного місяця.

У порушення умов договору ОСОБА_4 узятих на себе зобов'язань за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 14 199 грн 07 коп., з яких: 12 200 грн - борг за договором позики; 215 грн 53 коп. - сума інфляційних втрат; 1 769 грн - пеня та 14 грн 54 коп. - 3 % річних.

З огляду на зазначене, позивач просив суд задовольнити його вимоги та стягнути вказану суму з відповідача.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Одесавтотранс", про визнання договору позики недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний договір було підписано нею під психологічним тиском, кошти в сумі 12 200 грн з каси ПАТ "Одесавтотранс" вона не отримувала, касовий ордер не підписувала.

Просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, позовні вимоги ПАТ "Одесавтотранс" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Одесавтотранс" суму боргу за договором позики від 22 грудня 2014 року у розмірі 12 200 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 215 грн 53 коп., пеню в розмірі 1 769 грн та 3 % річних в сумі 14 грн 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Одесавтотранс" про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики та відмовляючи ОСОБА_4 у зустрічному позові про визнання договору позики недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно виходив із того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оскільки ОСОБА_4 22 грудня 2014 року уклала з ПАТ "Одесавтотранс" письмовий договір позики, на виконання якого отримала з каси підприємства 12 200 грн, що підтверджено видатковим касовим ордером, суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Одесавтотранс" зазначеної суми боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Розглядаючи справу, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
Б.І. Гулько
В.І. Журавель