Справа № 359/674/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5080/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 58 11.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Білоконь О.В., Голуб С.А.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Бориспільської центральної районної лікарні Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської центральної районної лікарні Київської області, третя особа головний лікар Бориспільської центральної районної лікарні Київської області ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом із уточненнями, посилаючись на те, що у зв'язку із зверненням головного лікаря Бориспільської ЦРЛ до Бориспільського міського голови за вих. № 165 від 02 вересня 2015 року, вона зверталась до ЦРЛ із запитами від 01.12.2015 року та від 16.02.2016 року, де поставила питання, які стосуються надання інформації щодо неї та її підопічної матері, викладені в листі № 165 та просила надати деталізовані відповіді на кожне поставлене питання. Однак такі відповіді на порушення ст. 40 Конституції України, ст. ст. 1, 4, ч. 2 ст. 5, 13, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вона не отримала, тому мотивуючи тим, що її право на одержання інформації про неї порушене, просила суд визнати протиправними дії Бориспільської ЦРЛ, що полягають у ненаданні повної, змістовної, обґрунтованої, деталізованої відповіді на поставлені питання у зверненнях за вх. №1175 від 01.12.2015 року та за №178 від 16.02.2016 року, а також зобов'язати Бориспільську ЦРЛ надати їй повну, змістовну, обґрунтовану, деталізовану відповідь на зазначені звернення.

Відповідач Бориспільська центральна районна лікарня Київської області заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачка перебуває на «К» обліку у лікаря-психіатра, у зв'язку з чим згідно ч.3 ст.285 та ст.39 Основ законодавства України про охорону здоров'я, лікарня має право на обмеження доступу особи з психічним захворюванням до інформації, що стосується її захворювання. Крім того, внутрівідомча службова інформація - це інформація для службового користування.

У своїх письмових запереченнях на позов головний лікар ЦРЛ ОСОБА_4, послався на те, що Бориспільській ЦРЛ стали відомі факти про психічний розлад здоров'я ОСОБА_3 у зв'язку з цим адміністрація Бориспільської ЦРЛ звернулась з листом до органу опіки та піклування про розгляд питання подальшого виконання повноважень опікуна ОСОБА_3 над недієздатною ОСОБА_5, що відповідає закону. Крім того зазначив, що до всієї медичної документації, що стосується стану здоров' я позивачки, всіх листів та висновків з описом хвороби, доступ останньої не обмежено, тому просив в позові відмовити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано дії Бориспільської центральної районної лікарні Київської області щодо ненадання повної, змістовної, обґрунтованої, деталізованої відповіді на поставлені питання у зверненні за вхідним номером 178 від 16.02.2016 року - протиправними.

Зобов'язано Бориспільську центральну районну лікарню Київської області надати повну, змістовну, обґрунтовану, деталізовану відповідь на поставлені питання на звернення ОСОБА_3 за вхідним номером 178 від 16.02.2016 року.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 06 липня 2016 року стягнуто з Бориспільської центральної районної лікарні Київської області на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року, суд визнав дії Бориспільської центральної районної лікарні Київської області щодо ненадання повної, змістовної, обґрунтованої, деталізованої відповіді на поставлені питання у зверненні за вхідним номером 1175 від 01.12.2015 року - протиправними та зобов'язав Бориспільську центральну районну лікарню Київської області надати повну, змістовну, обґрунтовану, деталізовану відповідь на поставлені питання на це звернення ОСОБА_3.

Не погоджуючись з таким рішенням Бориспільська ЦРЛ подала апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що суд не в повній мірі дослідив матеріали справи, а саме не взяв до уваги, що ОСОБА_3 була поставлена на «К» облік в кабінеті лікаря-психіатра, тому відповідно до ст.57 ЦК України лікарня зобов'язана була повідомити про це орган опіки і піклування, отже не вбачає в своїх діях порушень прав позивачки. Крім того, суд не врахував, що до всієї медичної документації, що стосується стану здоров' я позивачки, всіх листів та висновків з описом хвороби, доступ останньої не обмежено, тому просить скасувати рішення суду від 03.06.2016 року та постановити нове, яким в позові відмовити повністю.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що вона хотіла лише отримати від ЦРЛ конкретні відповіді на конкретні питання, але їх не отримала, тому вважає що суд в повній мірі дослідив наявні у матеріалах документи і ухвалив вірне рішення, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ЦРЛ та рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для обмеження в наданні ОСОБА_3 відповідей на поставлені нею питання у запитах до лікарні.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ з запитом в якому вона просила надати інформацію наступного змісту: 1) У чому полягає антисоціальна поведінка ОСОБА_3? Які є докази? 2) У чому полягають кверулянтські тенденції ОСОБА_3? Які є докази? 3) У чому полягає прогресування хвороби ОСОБА_3? Які є докази? 4) На підставі чого був зроблений висновок, що ОСОБА_3 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тим більше бути опікуном своєї психічнохворої матері? Які є докази? 5) З якою метою Бориспільська ЦРЛ просить звернутись до суду та визнати ОСОБА_3 недієздатною? 6) Звідки до Бориспільської ЦРЛ надійшов акт СПЕК №664? (а.с.4)

16 лютого 2016 року ОСОБА_3 знов звернулась з запитом до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, в якому вона просила надати інформацію наступного змісту: як проводилась перевірка за заявами за вх. №946 від 30 жовтня 2013 року, вх. №987 від 13 листопада 2013 року, вх. №988 від 13 листопада 2013 року, чи перевірялась інформація, викладена у зверненнях, і яким чином? Які рішення були прийняті Бориспільською ЦРЛ після одержання вищезазначених звернень? Чи пов'язані вищезазначені звернення із запитом Бориспільської ЦРЛ за вих. №1700 від 10 грудня 2013 року ? Чи пов'язані заяви за вх. №946 від 30 жовтня 2013 року, вх. №987 від 13 листопада 2013 року, вх. №988 від 13 листопада 2013 року, із постановкою ОСОБА_3 на «К» облік у лікаря-психіатра у 2014 році? (а.с.32).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 звернулася до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ з запитами від 1 грудня 2015 року та від 16 лютого 2016 року, де фактично просила роз'яснити консультативний висновок та акт судово-психіатрічного експерта щодо її хвороби.

Листом ЦРЛ від 02 грудня 2015 року за підписом головного лікаря позивачці було відмолено у задоволенні запиту, з посиланням на те, що листи ЦРЛ, якими лікарня спілкується з іншими закладами - є внутрівідомчою кореспонденцією (а.с.5).

Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Проте, суд першої інстанції належним чином не з'ясував характер затребуваної позивачкою інформації, та не надав належної правової оцінки тому, чи є зазначені запити позивачки такими, що стосуються публічної інформації, а відтак не встановив характер спірних правовідносин та не визначився із нормами матеріального права, які їх регулюють, внаслідок чого ухвалив рішення, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів, приходить до висновку, що запитувана позивачкою інформація не є публічною в розумінні статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та не містить необхідних її ознак. Вказані інформаційні запити позивачки за своїм змістом є зверненням громадян у розумінні Закону України "Про звернення громадян", а не інформаційним запитом у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", зі змісту яких вбачається, що позивачка фактично не погоджується з висновком експерта та чому він прийшов до таких висновків?

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 7 Закону, у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як вбачається зі змісту звернень позивачки, остання фактично не погоджується з висновком експерта, при цьому її звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою установи, оскільки від проходження поглибленого обстеження вона відмовляється. При цьому позивачка має доступ до всіх документів що стосуються її хвороби, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

За таких обставин, відповідач, надаючи відповідь позивачці на її запит не порушив вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України «Про звернення громадян», тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Бориспільської центральної районної лікарні Київської області задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :