Справа № 308/8306/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., за участю представника позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу Дністрян О.М., про визнання права власності, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності у зв'язку із спадкуванням за законом на квартиру АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу Дністрян О.М., за якою просить суд:

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину 2-х кімнатної квартири, загальною площею 88,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_6;

-визнати за ОСОБА_4 право власності па 2/3 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 88,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_6.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_7, померла мама позивача - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2015 року серії НОМЕР_2

На випадок смерті, нею був складений заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Юнацькою Л.В. 12 лютого 1996 року. З його вмісту вбачається, що належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 померла заповіла позивачеві - ОСОБА_3 й сину - ОСОБА_8 та його дружині - ОСОБА_9 в рівних частинах.

Вказана 2-х кімнатна квартира, загальною площею 88,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить па праві власності ОСОБА_10 та її чоловіку ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06 серпня 1993 року,

У 1994 році помер ОСОБА_11, не залишивши на випадок смерті заповіту. Відтак, спадкування належного йому майна здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем являлась його дружина ОСОБА_6, яка на день смерті чоловіка проживала разом з ним в квартирі по вул. Другетів. Таким чином, вона прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном.

Відтак, позивач вважає, що її мама прийняла спадщину за своїм чоловіком та стала власником квартири в цілому. Однак, ОСОБА_6 не зареєструвала належним чином у відповідних установах дане майно за собою.

Починаючи з 1996 року, у зв'язку з хворобою матері та необхідністю в постійному догляді за нею, вона з братом ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_9 постійно проживали в даній квартирі, однак не були в ній зареєстрованій. Після смерті мами - ОСОБА_6 вони продовжували проживати в квартирі.

Враховуючи дані обставини, позивач вваж є, що вони прийняли спадщину за померлою мамою, однак не мали можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову квартиру через відсутність правовстановлюючого документа. При цьому, кожному повинно належати по 1/3 частині у праві власності на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_8, помер її брат ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2015 року серії НОМЕР_3

ІНФОРМАЦІЯ_9, померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 січня 2015 року серії НОМЕР_4.

Єдиним спадкоємцем за померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_29 є їхній син ОСОБА_4, який у встановлені для цього строки подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, такий не отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на частину спадкової квартири через відсутність правовстановлюючого документа.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що їй повинно за законом належати 1/3 частина, а ОСОБА_4 2/3 частини права власності на квартиру.

14.04.2016 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за якою він просить суд визнати за ОСОБА_4 право власності у зв'язку із спадкуванням за законом на квартиру АДРЕСА_1.

За ухвалою від 14.04.2016 року судом було прийнято зазначений зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначив наступне.

Спірна квартира була приватизована у 1993 році ОСОБА_12 (бабкою відповідача) та ОСОБА_11 про що свідчить Свідоцтво про право приватної спільної сумісної власності ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_14 та ОСОБА_11 були чоловіком та жінкою про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 від 15.02.1973 р. серія НОМЕР_5.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р. про що свідчить Свідоцтво про смерть ОСОБА_11 від 30.01.1995 р. серія НОМЕР_6.

На момент смерті ОСОБА_11 разом з дружиною проживав за адресою спірної квартири про що свідчить довідка ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 974 від 31.03.2016 р. про місце проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_16. Ця обставина свідчить про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_11 його дружиною, ОСОБА_17, як єдиним спадкоємцем першої черги, яка вступила у володіння спадковим майном на підставі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у редакції чинній на момент виникнення вищезазначених правовідносин. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК РСср визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Тобто ОСОБА_6 стала єдиним спадкоємцем спірної квартири. Однак правовстановлюючих документів на спадщину не оформила. У зв'язку з чим за нею рахувалось 1/2 власності на спірну квартиру як право на спільну сумісну власність інша 1/2 власності на спірну квартиру як право на спадщину за померлим чоловіком.

Разом з цим ОСОБА_17 було складено заповіт, яким вона заповіла свої права на спірну квартиру на ім'я трьох осіб - ОСОБА_8 - її син, ОСОБА_9 - її невістка та ОСОБА_3 - усиновлена.

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_6 померла, що посвідчується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_16 від 21.10.1997 р. серія НОМЕР_7. На момент смерті вона була зареєстрована за адресою спірної квартири, що підтверджується довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 909 від 14.05.2015 р. про місце реєстрації ОСОБА_16.

ОСОБА_6 мала сина ОСОБА_8 (мій батько) про що свідчить Свідоцтво про народження ОСОБА_8 від 27.09.1978 р. серія НОМЕР_8

На момент смерті ОСОБА_16 у спірній квартирі фактично проживав ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_9 (матір'ю відповідача) про що свідчить довідка ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 975 від 31.03.2016 р. про місце проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а обставини їх шлюбу посвідчує Свідоцтво про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_18 від 28.06.1969 р. серія НОМЕР_9

На момент смерті ОСОБА_16 також чинними були положення ЦК УРСР щодо прийняття спадщини шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що згідно вищезазначеної довідки № 975 від 31.03.2016 р. у спірній квартирі проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (спадкоємці за заповітом), то саме вони прийняли спадщину за померлою ОСОБА_19.

Стосовно іншої особи, визначеної у заповіті, то слід зауважити, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину у жодний із способів, визначених ст. 549 ЦК УРСР. Зокрема, даною нормою, крім вступу в управління або володіння спадковим майном, передбачено також такий спосіб прийняття спадщини як подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Усі ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Однак у матеріалах справи № 308/8306/15-ц за первісним позовом наявні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 вказані дії не вчинила. Зокрема, у матеріалах справи міститься копія її паспорту з реєстрацією місця проживання, де зазначена адреса її проживання відмінна від адреси спірної квартири. Крім того, у матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_3 зверталася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_19 у строк шести місяців після її смерті. В матеріалах справи наявний доказ, який свідчить, що спадкова справа за померлою ОСОБА_17 вперше була заведена за заявою ОСОБА_3 про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину лише у 2015 році. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 не вчинила необхідних дій щодо прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_16, а відтак не має спадкових прав на спірну квартиру.

Тобто єдиними спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину за ОСОБА_17 є подружжя ОСОБА_9 у рівних долях, тобто 1/2 за його батьком, а інша 1/2 - за матір'ю.

ОСОБА_9 - батьки відповідача, що посвідчується Свідоцтвом про народження ОСОБА_4 від 15.04.1970 р. серія НОМЕР_10.

Однак ними також не оформлювались правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_12 р. помер батько відповідача - ОСОБА_4, що посвідчується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 від 19.11.2007 р. серія НОМЕР_11

На день смерті він фактично проживав з дружиною за адресою спірної квартири про що свідчить вищенаведена довідка № 975 від 31.03.2016 р.

Фактично відповідач із матір'ю, хоча й були зареєстровані за однією адресою, але як доводиться вище на підставі довідки № 975 від 31.03.2016 р. де-факто проживали за різними місцями.

Його мати так само не оформлювала за собою правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_13. померла мати відповідача ОСОБА_9, про що свідчить Свідоцтво про смерть ОСОБА_9 від 16.01.2015 р. серія НОМЕР_12.

Відповідачем у строк встановлений ст. 1270 ЦК України було подано нотаріусу Сабов О.І. заяву про прийняття спадщини за померлою матір'ю - ОСОБА_9 від 12.06.2015 р., зареєстрована у реєстрі за № 239, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу.

Таким чином відповідач вважає, що ним успадковано усю спірну квартиру.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Зустрічний позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Первісний позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до посвідки про народження серії НОМЕР_13, виданої Єнакіївським міським РАГСом, позивач - ОСОБА_21 народилася ІНФОРМАЦІЯ_14 від батьків ОСОБА_22 та матері - ОСОБА_23.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.06.2015 року № 2 підтверджується, що відповідно до актового запису № 344 від 13.10.1990 року після реєстрації шлюбу ОСОБА_21 стала ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_7, померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2015 року серії НОМЕР_2

12 лютого 1996 року ОСОБА_17 було складено заповіт, яким вона заповіла свої права на спірну квартиру на ім'я: ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кожному в рівній долі. Зазначений заповіт був посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 2-658.

Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2, була приватизована у 1993 році і належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_19 та ОСОБА_11 про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане 06.08.1993 року. На цю квартиру також був виданий відповідний технічний паспорт.

Право власності на квартиру було зареєстроване у встановленому законом порядку 27.10.1993 року, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на свідоцтві.

ОСОБА_14 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі із 15 лютого 1973 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 15.02.1973 р. серія НОМЕР_5.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р. про що свідчить свідоцтво про смерть від 30.01.1995 р. серія НОМЕР_6.

Наданою суду довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 14.05.2015 року № 909 також підтверджується, що бабка - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_15 року, до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6.

Відповідно до наданої суду довідки ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 31.03.2016 року № 974 ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, до дня смерті померлий проживав по адресі: АДРЕСА_2, без реєстрації разом із дружиною - ОСОБА_17, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_15 року. Проживали з 1973 року по день смерті згідно акта.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у спірній ситуації перший помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року чоловік ОСОБА_16 - ОСОБА_11, тому суду слід з'ясувати чи спадкувала ОСОБА_6 за чоловіком ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належала їм на прав спільної сумісної власності та, відповідно, чи мала право оформляти заповіт на осіб, які спадкували після неї.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції, яка діяла станом на ІНФОРМАЦІЯ_16 року - день смерті чоловіка - ОСОБА_11, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_11 не складався, згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 41769276 від 12.10.2015 року щодо ОСОБА_11 за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (лист Першої Ужгородської державної нотаріальної контори від 12.10.2015 року № 918/01-16).

Відтак спадкоємство за ним здійснювалося за законом.

Як зазначено у ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином за померлим ОСОБА_11 спадкувала лише його дружина - ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_8 є її сином від іншого чоловіка.

Згідно ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ст.. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття

спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Наданими суду довідками та показами свідків ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_4, які пояснили суду, що бабка - ОСОБА_19 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_6, до дня своєї смерті, спільно із нею проживали її син із дружиною та своїм сином, тобто подружжя ОСОБА_8, таким чином підтверджується, що ОСОБА_6 прийняла спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_16 року чоловіком - ОСОБА_11, оскільки на дату його смерті була зареєстрована і проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, тобто такими діями фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме ? частиною квартири, яка належала її чоловіку, проте документальне підтвердження права власності на успадковане майно - свідоцтво про право спадкування за законом не отримала до дня своєї смерті.

При цьому 12 лютого 1996 року ОСОБА_17 було складено заповіт, яким вона заповіла свої права на спірну квартиру на ім'я: ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кожному в рівній долі. Зазначений заповіт був посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 2-658.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським

організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Право власності на ? частину квартири, яка належала її чоловіку, у ОСОБА_19 не виникло, оскільки вона не отримала свідоцтво про право спадкування за законом та не зареєструвала його у встановленому законом порядку, відповідно, ця частина квартир не була охоплена заповітом, відтак її спадкування у подальшому повинно відбуватися за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_7, померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2015 року серії НОМЕР_2

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_19 спадкувалася за заповітом: ОСОБА_3, ОСОБА_8, та ОСОБА_9, оскільки належала їй на праві власності, а ? частина квартири, не охоплена заповітом, спадкувалася за законом її сином - ОСОБА_8 відповідно до вищезазначених вимог ЦК УРСР, які діяли і на час відкриття спадщини за померлою.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_17 від батьків: ОСОБА_22 та ОСОБА_10.

ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_18 від батьків: ОСОБА_27 та ОСОБА_28, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_15.

ОСОБА_8 був одружений 28 червня 1969 року із ОСОБА_18, після реєстрації шлюбу останній було присвоєне прізвище ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_9

Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, відповідач у цій справі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_19 від батьків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.04.1970 р. серія НОМЕР_10.

ІНФОРМАЦІЯ_12 р. помер батько відповідача - ОСОБА_8, що посвідчується свідоцтвом про смерть від 19.11.2007 р. серія НОМЕР_16 (серії НОМЕР_17, виданим повторно).

Відповідно до наданої суду довідки ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 31.03.2016 року № 975 ОСОБА_8 проживав по адресі: АДРЕСА_2, з 1990 року по 2007 рік згідно акта, без реєстрації, а ОСОБА_9 проживала по цій адресі без реєстрації з 1990 року по 2015 рік згідно акта.

ІНФОРМАЦІЯ_13. померла мати відповідача ОСОБА_9, про що свідчить свідоцтво про смерть від 16.01.2015 р. серія НОМЕР_12.

За померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 було заведено спадкову справу № 05/2015 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., з матеріалів якої вбачається, що 12 червня 2015 року ОСОБА_4 заявив про прийняття спадщини після смерті своєї матері та надав нотаріусу довідку ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 07.05.2015 року № 316, з якої вбачається, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрований і проживає в АДРЕСА_5, та за цією адресою була зареєстрована і на день смерті проживала ОСОБА_9 та інші особи.

За постановою від 30.05.2016 року № 9/01-16 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру за померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 матір'ю - ОСОБА_9 через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на таке майно.

Постановою від 26.06.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М. було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру після смерті ОСОБА_19 оскільки із поданих нею документів та згідно відомостей із Спадкового реєстру неможливо встановити факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_19 у визначений законодавством шестимісячний строк.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідними довідками ЖРЕР та показами свідків підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали по цій адресі без реєстрації з 1990 року по 2015 рік., тобто фактично прийняли спадщину за померлою ОСОБА_19.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа за померлою ОСОБА_17 вперше була заведена за заявою ОСОБА_3 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, яка була зареєстрована 25.06.2015 року за № 20.

Копією паспорту позивача - ОСОБА_3 також підтверджується, що вона зареєстрована із 03.11.1980 року за адресою: АДРЕСА_4.

Іншими доказами позивачем суду також не доведено, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, або в межах шестимісячногго строку подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як зазначено у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Воля спадкоємців знайшла своє вираження в поданій ними до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом.

Жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини за заповітом, вони не вчинили, що, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від спадщини за заповітом.

Зазначене дозволяє дійти висновку, що позивач - ОСОБА_3 фактично відмовилася від спадщини за заповітом за померлою ОСОБА_19, оскільки фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та у встановлений шестимісячний строк не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відтак у задоволенні первісного позову слід відмовити.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_19 за заповітом спадкувалася: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по ? кожним, а ? частина квартири, спадкувалася за законом її сином - ОСОБА_8.

Проте ані ОСОБА_8, ані ОСОБА_9 не були отримані у встановленому законом порядку свідоцтва про право спадкування за законом і за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_12 р. помер батько відповідача - ОСОБА_8, що посвідчується свідоцтвом про смерть від 19.11.2007 р. серія НОМЕР_16 (серії НОМЕР_17, виданим повторно), який мав право спадкування на ? спірної квартири за законом та за заповітом, проте не оформив це право документально.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1266 ЦК України визначений порядок спадкування за правом представлення, а саме зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Міністерство юстиції України за листом від 21.02.2005 року за № 19-32/319 «Про порядок оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна» роз'яснило, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не бела проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до вищезазначених вимог закону спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 р. батька відповідача ОСОБА_8 були його жінка - ОСОБА_9 та його син - ОСОБА_4.

Відповідно до наданої суду довідки ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 31.03.2016 року № 975 ОСОБА_8 проживав по адресі: АДРЕСА_2, з 1990 року по 2007 рік згідно акта, без реєстрації, а ОСОБА_9 проживала по цій адресі без реєстрації з 1990 року по 2015 рік згідно акта.

Показами свідків ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_4, які пояснили суду, що бабка - ОСОБА_19 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_6, до дня своєї смерті, спільно із нею проживали її син із дружиною та своїм сином, тобто подружжя ОСОБА_9, також підтверджується викладене у довідці.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спадкоємці фактично прийняли успадковане майно.

ІНФОРМАЦІЯ_13. померла мати відповідача ОСОБА_9, про що свідчить свідоцтво про смерть від 16.01.2015 р. серія НОМЕР_12.

За померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 було заведено спадкову справу № 05/2015 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., з матеріалів якої вбачається, що 12 червня 2015 року ОСОБА_4 заявив про прийняття спадщини після смерті своєї матері та надав нотаріусу довідку ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 07.05.2015 року № 316, з якої вбачається, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрований і проживає в АДРЕСА_5, та за цією адресою була зареєстрована і на день смерті проживала ОСОБА_9 та інші особи.

Проте показами свідків підтверджується, що він фактично проживав спільно із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_4, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями батьком та матір'ю на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскліьки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, відтак зутрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати із сплати судового збору за первісним позовом слід покласти на позивача, а за зустрічним позовом частко в розмірі 1/3 від сплаченої суми, що складає 253,33 грн. стягнути з позивача (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача (позивача за зустрічним позовом), оскільки його право власності оспорювало ся позивачем лише в цій частині, решту витрат із сплати судового збору за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1220-1221, 1261, 1266 ЦК України, ст.ст. 525, 526, 548, 549, 561, 534 ЦК УРСР, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу Дністрян О.М., про визнання права власності.

Витрати із сплати судового збору за первісним позовом покласти на позивача.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності у зв'язку із спадкуванням за законом на квартиру АДРЕСА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності у зв'язку із спадкуванням за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, АДРЕСА_7 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, АДРЕСА_8, ідентифікаційний номер суду невідомий, витрати із сплати судового збору у розмірі 253,33 грн. (двісті п'ятдесят три гривні 33 копійки).

Решту витрат із сплати судового збору за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.07.2016.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова