Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4278/16 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Полякова О.З.,

Спас О.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про визнання укладеною додаткової угоди до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01.05.2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3про визнання укладеною додаткової угоди до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01.05.2013 року.

В позові зазначено, що 01 травня 2013 р. між ними та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, п. 7 якого передбачено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Оскільки умовами договору не було визначено будинкового та квартирного засобів обліку, а також інших умов, які впливають на розмір оплати за надані послуги, тому виникла необхідність в укладанні додаткової угоди. Відповідачеві було направлено текст додаткової угоди із запропонуванням її підписати, проте відповідач направив позивачеві протокол розбіжностей, зазначивши свої умови угоди. З умовами, запропонованими позивачем у протоколі розбіжностей, позивач не погоджується, оскільки вони суперечать наведеним вище Правилам, Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженій Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359, та іншим нормативно-правовим актам.

На підставі ст.ст. 641, 651, 631 ЦК України, позивач просили вважати додаткову угоду до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01 травня 2013 р. укладеною в редакції, текст якої був зазначений в уточненому позові.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано Додаткову угоду до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігрів питної води від 01.05.2013 року між Концерном «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району та ОСОБА_3 укладеною на таких умовах: «

Внесено зміни до назви та тексту Договору:

Замість слів: «підігрів питної води» читати: «постачання гарячої води».

Зміено пункт 4 Договору, виклавши його у наступній редакції:

«4. Характеристика засобів обліку гарячої води і теплової енергії:

№ п/пВид засобу обліку води і теплової енергіїТип засобу обліку води і теплової енергіїЗаводський НомерПерше показанняМісце встановленняДата останньої держповірки приладу
1Будинковий прилад обліку теплової енергіїСуперком-01-1013003на 04.12.2009р. 408,08 Гкал., 22610,6 м3Підвальне приміщення1 кв.2013р.
2Квартирний прилад обліку ГВПКВ -1,5 ; Такт070662: 09201884на 01.04.2014р. 23 м3 37 м3Кухня ванна1 кв.2014р.
3Квартирний прилад обліку на опаленняUltraheat 2 WR6088333на 01.04.2014р. 198,624 ГДж.с/узел1 кв.2014р.

3. Змінити пункт 11 Договору, виклавши його у наступній редакції:

11.1. 3 моменту прийняття на комерційний облік квартирного приладу обліку теплової енергії на опалення (надалі - прилад обліку на опалення), гарячої води (надалі - прилад обліку гарячої води) нарахування за послуги централізованого опалення проводяться за показаннями приладів обліку. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених договором.

Додатково до нарахувань за послуги централізованого опалення по приладу обліку на опалення Споживачу проводяться нарахування на опалення приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку.

11.2. Споживач в опалювальний період щомісячно, 25 числа, виконує зняття показань квартирних приладів обліку та надає Виконавцю відомість показань приладів обліку за адресою: АДРЕСА_1 ( сектор з обліку наданих послуг) тел.341108; 2333095 (Філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району) не пізніше останнього дня звітного місяця.

11.3 При неподанні Споживачем Виконавцю відомості у зазначені строки (п.11.2 додаткової угоди) кількість енергії на опалення визначаються за нормативами споживання або за показанням загальнобудинкового приладу обліку (при наявності).

Перерахунок за останній опалювальний сезон виконується протягом місяця після закінчення опалювального сезону, при умові надання споживачем до травня поточного року відомостей показань приладу обліку за період, в якому вони були відсутні.

11.4 Прилади обліку повинні експлуатуватися згідно з технічною документацією, відповідно до акту допуску до експлуатації приладу обліку (надалі - акту).

Засоби обліку, встановлені у квартирі, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

Відповідальність за експлуатацію і поточне обслуговування приладу обліку, збереження і цілісність розрахункових приладів обліку і пломб на них, несе Споживач.

При перевищенні періоду повірки приладу понад один місяць нарахування виконуються за нормою (нормативами), або за показаннями загально будинкового приладу обліку.

У разі несправності приладу обліку теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання або за показанням загальнобудинкового приладу обліку (при наявності).

11.5. Споживач повинен повідомити Виконавця про показання приладу обліку на момент його виходу з ладу.

При несвоєчасному повідомленні споживачем про порушення режимів та умов роботи приладу обліку, або про його вихід з ладу, прилад вважається таким, що вийшов з ладу з дати останньої перевірки Виконавцем, але не раніше початку поточного опалювального сезону. У цьому разі обсяги теплової енергії на опалення визначаються Виконавцем за нормативами споживання або за показанням загальнобудинкового приладу обліку (при наявності).

11.6. Прилад обліку вважається таким, що вийшов з ладу, у випадках:

-перевищення терміну чергової повірки приладу обліку;

-порушення пломб на устаткуванні приладу обліку, ліній електричних зв'язків;

-механічного пошкодження засобів і елементів приладу обліку;

-роботи приладу обліку за межами норм точності згідно з паспортними даними приладу обліку.

11.7 Після відновлення технічного стану приладу обліку до рівня, який відповідає вимогам цього Додатку та проекту на встановлення приладу обліку, допуск його в експлуатацію здійснюється представником Виконавця у присутності Споживача, про що складається акт.

11.8 Нарахування за опалення місць загального користування виконуються згідно з Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального-господарства України № 359 від 31.10.06 "Про затвердження "Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення":

-максимальна витрата теплової енергії на опалення МЗК в місяць, яка припадає на квартиру, на тепловому пункті якої встановлено квартирний прилад обліку теплової енергії, становить: 0,51 Гкал.

-орієнтовний розмір плати в місяць за теплову енергію (МЗК) становить не більше 181,63 грн. в місяць і коригується в наданих рахунках з врахуванням фактичних годин постачання послуги в місяць та фактичної температури зовнішнього повітря.

11.9 Споживач зобов'язаний підтримувати у приміщеннях квартири нормативний температурний режим та, відповідно до узгодженого проекту на встановлення приладу обліку підтримувати у належному стані теплоізоляцію огороджувальних конструкцій, які відокремлюють квартиру Споживача від сусідніх приміщень житлового будинку.

11.10 У разі недодержання Споживачем вимог п. 11.9 та зниження внаслідок цього нормативної температури повітря у суміжних квартирах сума перерахунку за невідповідність кількісних і якісних показників послуг по цих квартирах відшкодовується Споживачем у термін 20 днів з дати отримання повідомлення - розрахунку Виконавця.

4. Змінити пункт 19.4. Договору, виклавши його у наступній редакції:

19.4) контролювати установлені міжповіркові інтервали засобів обліку. Проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж;

5. Всі інші умови Договору, не зачеплені даною Додатковою угодою залишаються незмінними та сторони підтверджують по ним свої зобов'язання.

6. Вищевказані умови додаткової угоди набирають чинності з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що між концерном "Міські теплові мережі" (виконавець) та ОСОБА_3(споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 01 травня 2013 року. Відповідно до умов договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згодом відповідачем у своїй квартирі був встановлений квартирний прилад обліку ГВП (КВ-1,5; Такт) та квартирний прилад обліку на опалення (Ultraheat 2WR), що підтверджується актом уведення в експлуатацію від 01 квітня 2014 року.

Після встановлення квартирного приладу обліку тепла позивач почав додатково нараховувати відповідачу оплату за МЗП (місця загального користування), проти чого останній заперечував. Внаслідок чого позивач листом від 30 січня 2015 року надіслав на адресу ОСОБА_3 додаткову угоду до договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води від 01 травня 2013 року з проханням повернути один примірник додаткової угоди до концерну "Міські теплові мережі". Вказану додаткову угоду було підписано ОСОБА_3 з протоколом розбіжностей від 17 березня 2015 року, який надіслано на адресу концерну "Міські теплові мережі".

Підставою для змін до договору від 01 травня 2013 року стало встановлення відповідачем квартирного приладу обліку тепла, внаслідок чого змінилися умови оплати, оскільки укладений договір від 01 травня 2013 року передбачав оплату відповідачем послуг з наданням тепла на підставі показань лише будинкового приладу обліку теплової енергії, а після встановлення відповідачем квартирного приладу обліку тепла змінилася формула оплати, оскільки при визначенні оплати тепер необхідно брати показання як квартирного приладу обліку тепла, так і будинкового.

30.01.2015 року листом № М-886 (копія листа у матеріалах справи) Позивач направив Відповідачу проект додаткової угоди до договору для узгодження з проханням повернути один примірник додаткової угоди до Концерну «Міські теплові мережі». Вказану додаткову угоду було підписано ОСОБА_3 з протоколом розбіжностей від 17 березня 2015 року, який надіслано на адресу концерну «Міські теплові мережі».

Відповідно до протоколу розбіжностей, ОСОБА_3 не погодився із внесенням додатковою угодою змін до пунктів 11.1-11.10, 19.4 договору та умовами набрання чинності Додатковою угодою (арк. справи 17-18). Також у протоколі розбіжностей відповідач зазначив свою редакцію пунктів 11.1, 11.2, 19.4 договору та умов набрання чинності додатковою угодою, навівши власний порядок нарахування за опалення місць загального користування та формулу здійснення розрахунків, та ін. умови.

Вказаний протокол розбіжностей ОСОБА_3 надіслав позивачеві разом із супровідним листом від 17 березня 2015 p., який позивач отримав 23 березня 2015 р. (арк. справи 19).

23.03.2015 року Відповідач у додатковій угоді з протоком розбіжностей зазначив: «В разі неузгодження Концерном «МТМ» умов, зазначених в протоколі розбіжностей, Концерн «МТМ» має право звернутись до суду за врегулюванням умов, зазначених в протоколі розбіжностей від 17.03.2015 року до додаткової угоди до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01.05.2013 року».

Отже, сам Відповідач надав згоду про внесення змін до договору та право Позивачу звернутися до суду за врегулюванням даного питання.

ОСОБА_7 погодив внесення змін до договору, які передбачені пунктами 1, 2, 5, 6 додаткової угоди.

Принцип свободи договору закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, який полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежним.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі ч. 3 ст. 6 ЦК України, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 " Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Договір, укладений між сторонами, за формою відповідає Типовому договору про надання зазначених послуг, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Вирішуючи спір, судом було враховано, що у протоколі розбіжностей відповідач не заперечував проти погодження п.п. 1, 2, 5, 6 Додаткової угоди.

Надаючи оцінку запереченням відповідача щодо змісту п. З проекту Додаткової угоди, якою пропонується змінити п.п. 11.1-11.10 Договору, суд дійшов правильного висновку, що всі пропоновані позивачем зміни повністю узгоджуються із вимогами діючого законодавства, зокрема, Порядком, Методикою, Порядком проведення перерахунків розміру оплати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. № 151, державним будівельним нормам, а тому мають бути погоджені між сторонами.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно спірних пунктів Додаткової угоди (п.3,4,7) необхідно зазначити наступне:

нарахування плати за опалення місць загального користування (надалі -МЗК), передбачені п.п. 10. 28 Правил № 630 «Споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства» та вимогами «Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 за №359. З метою підтвердження правомірності нарахувань МЗК Концерн «МТМ» листом від 01.02.2010 № 455/22 звернувся за роз'ясненнями до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (т.1 а.с.20) Листом від 25.02.2010 № 11/19-1777 Міністерство надало роз'яснення, що у разі розрахунків за спожиті послуги за показаннями квартирних засобів обліку теплової енергії мешканці цих квартир повинні додатково сплачувати за опалення МЗК згідно Методики.(т.1 а.с.21)

Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006, встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачам. Інших Методик нарахування за опалення МЗК законодавець не передбачив.

Відповідач в протоколі розбіжностей до додаткової угоди до договору пропонує розраховувати нарахування плати за опалення місць загального користування згідно з формулами та порядком, які жодним нормативним актом не передбачені і не затверджені.

При цьому, пунктами 12, 13 Правил передбачено оплату споживачем опалення місць загального користування, і тому відповідач не має права відмовитись від здійснення даної оплати.

У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку.

П. 2.1.4 Методики передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами.

При цьому, положеннями діючого законодавства, в тому числі, й Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, не передбачено обов'язок виконавця даних послуг з утеплення місць загального користування. Також, судом враховано, що представником відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що місця загального користування у будинку, де мешкає відповідач, не є утепленими.

Доводи апеляційної скарги щодо не згоди з умовами пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.2, 11.3 договору), то згідно п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Для вірного нарахування за послугу з опалення та не недопущення порушення прав інших мешканців будинку, Позивач у п. 11.2 Додаткової угоди конкретизував, що Споживач в опалювальний період щомісячно, 25 числа, виконує зняття показань квартирних приладів обліку та надає Виконавцю відомість показань приладів обліку за адресою: АДРЕСА_1 (сектор з обліку наданих послуг) тел.341108; 2333095 (Філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району) не пізніше останнього дня звітного місяця.

При цьому, Правилами № 630 встановлено, що нарахування за послугу опалення здійснюються Відповідачу з урахуванням показань будинкового та квартирного приладів обліку. При ненаданні показань квартирного приладів обліку, або несправності даного приладу, Позивач зобов'язаний здійснювати нарахування по показанням будинкового приладу обліку, як вимагає діюче законодавство і таким чином не будуть порушені права інших мешканців будинку та Відповідача (п.12 Правил).

Доводи апеляційної скарги щодо не згоди з умовами пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.4 - 11.7 договору), наданої Позивачем, а саме: порядок експлуатації приладів обліку, передбачений п. п. 15, 16 Правил. Відповідач наполягає на виключення даних пунктів з додаткової угоди.

З 01.05.2013 року Концерн «МТМ» був визначений виконавцем послуг для мешканців будинку 3 по вул. Гагаріна. З метою недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачу послугу з централізованого опалення як в житлове помешкання, так і в МЗК.

Абзац 4 п. 2.1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006 (надалі - Методика) передбачає, що у разі відсутності проектних даних для будинків масових типових серій виконується розрахунок за усередненим питомим теплоспоживанням на 1 кв.м кожного типу приміщень МЗК.

Правління ОСББ «Наш дім № 3» не надало проектних даних щодо теплової потужності системи опалення МЗК.

11.04.2014 року Концерн «МТМ» здійснив Розрахунок теплового потоку на опалення міст загального користування. Отже, з зазначеного часу Концерн «МТМ» отримав змогу здійснити нарахування плати за опалення місць загального користування з 01.10.2013 року, так як за весь цей час до МЗК будинку надавалася послуга з централізованого опалення.

10.04.2014 року були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон), а саме п. 4 ст. 19 Закону передбачено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Після врегулювання договірних відносин з постачальником послуг з централізованого постачання питної води (01.07.2014 року) у Концерну «МТМ» виникла необхідність внести зміни до договору від 01.05.2013.

Поширення умов Додаткової угоди до Договору на правовідносини сторін, які виникли до її укладення, є свідченням того, що права та обов'язки сторін передбачені цією Додатковою угодою до Договору за період, що передував її укладенню, є юридично значимими і викликають наслідки, передбаченні чинним законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції, не зважаючи на відсутність змін до договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачу послугу з централізованого опалення як в житлове помешкання, так і в МЗК.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з умовами пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.9 договору) щодо зобов'язання підтримувати у приміщеннях квартири нормативний температурний режим також не підтверджено матеріалами справи.

Постановою KM України від 17.02.10 № 151 затверджений Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості (надалі - Порядок). Даним порядком встановлена температура повітря у житлових приміщеннях та порядок перерахунку у разі відхилення зазначеної температури.

Температура повітря у житлових приміщеннях залежить від температури повітря суміжних приміщень. Пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціювання» зазначено, що одним з тепловтрат є утратою теплоти через огороджувальні конструкції. Утрату теплоти через внутрішні огороджувальні конструкції приміщень допускається не враховувати, якщо різниця температури повітря в цих приміщеннях не більше ніж З °С.

Отже, недодержання Відповідачем нормативної температури повітря спричинить зниження температури повітря у суміжних приміщеннях. В даному випадку Концерн «МТМ» буде змушений здійснювати перерахунок оплати споживачам послуги невідповідної якості.

Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, керуючись ст.. 16 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту права виконавця послуг у даному випадку буде визнання додаткової угоди до договору про надання послуг укладеною, що відповідає обраному позивачем способу захисту порушеного права. Зазначена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110 цс 12.

При цьому суд також виходить також із того, що позивач, звертаючись у квітні 2015 року до суду із позовом відступив від запропонованих раніше відповідачу умов додаткової угоди, а саме у пункті 3 додаткової угоди, якою пропонуються зміни до пунктів 11.6, 11.7, 11.8 Договору шляхом їх перефразування. Разом із тим, позивачем 01.08.2016 року уточнені позовні вимоги і позивач визначаючи предмет позову, виходив саме з тих умов додаткової угоди, які були запропоновані відповідачеві при направленні проекту додаткової угоди 30 січня 2015 р. (т.1 а.с. 13-14).

Судом враховано , що у протоколі розбіжностей та у судовому засіданні відповідач не заперечував проти погодження п.п. 1, 2, 5, 6 Додаткової угоди.

Щодо доводів відповідача, що форма та зміст укладеного договору повинні відповідати типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій», то колегія суддів погоджується з висновком суду, що вони є хибними, так як Концерн «МТМ» не надає послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, а п.п.2 п.31 Правил № 630 та п.п.2 п.18 Договору визначено право Концерну «МТМ» вносити за погодженням із споживачем зміни у цей Договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додаткової угоди до нього.

Окрім того, п 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-ХП від 19.06.1992 передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про невідповідність позовних вимог діючому законодавству.

Умовами додаткової угоди (пункт 4) зазначено, що саме Виконавець повинен контролювати установлені міжповіркові інтервали засобів обліку. Проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідач у протоколі розбіжності звузив зобов'язання Виконавця, а саме: «контролювати установлені міжповіркові інтервали засобів обліку».

Доступ до квартирного приладу обліку має тільки Відповідач, так як прилад встановлений в квартирі Відповідача. Отже відповідальність за експлуатацію і поточне обслуговування приладу обліку, збереження і цілісність квартирних приладів обліку і пломб на них, може нести тільки Споживач.

Трактуючи п.16 Правил № 630, а саме: «Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки». Позивач же пом'якшив вимоги Правил № 630, а саме зазначив, що оплата здійснюється за нормами або за будинковим приладом облік (при наявності) з дня останньої повірки, але не раніше початку поточного опалювального періоду.

Згідно п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Для вірного нарахування за послугу з опалення та не недопущення порушення прав інших мешканців будинку, Позивач у п. 11.2 Додаткової угоди конкретизував, що Споживач в опалювальний період щомісячно, 25 числа, виконує зняття показань квартирних приладів обліку та надає Виконавцю відомість показань приладів обліку за адресою: АДРЕСА_2 (сектор з обліку наданих послуг) тел.341108; 2333095 (Філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району) не пізніше останнього дня звітного місяця.

Щодо Методики нарахування за опалення МЗК то колегія суддів погоджується з висновком суду, що Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006, встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачам. Інших Методик нарахування за опалення МЗК законодавець не передбачив.

У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку.

П. 2.1.4 Методики передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами. Твердження Відповідача, що у Методиці не передбачені формули для нарахування за опалення МЗК саме для будинку 3 по вул. Гагаріна, не відповідає дійсності, так як законодавець у Методиці передбачив всі випадки.

Щодо нарахування за опалення МЗК, то слід зазначити, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил).

Розрахунок оплати за опалення місць загального користування залежить від теплового навантаження будинку, квартири, наявності засобів обліку опалення та інших факторів, які передбачені Методикою.

У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку.

П. 2.1.4 Методики передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами. Розрахунок плати за опалення МЗК багатоквартирних будинків здійснюється згідно п. З Методики, а саме: «Плата за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за відповідною формулою

Формула (3.1) Методики спростовує твердження Відповідача, що в тариф на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води вже враховані витрати на опалення місць загального користування, а саме у витратах виконавця послуг.

Тариф на централізоване опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 (далі - Порядок) передбачений в гривнах за 1 Гкал.

Зазначений Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

П.4 Порядку визначає терміни, а саме: «тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку».

Отже, формування тарифів підприємствами, що надають послуги з централізованого опалення, здійснюється на підставі річних планів надання послуг з централізованого опалення, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді з розрахунку на 1 Гкал. А оплата за надану послугу з централізованого опалення для Споживачів розраховується у відповідності з Правилами та Методикою з урахуванням кількості використаних Гкал на централізоване опалення як квартири, так і МЗК та діючого тарифу для даної категорії Споживачів. Щодо заперечень відповідача в частині розрахунку по проектним даним колегія погоджується з висновком суду, що Методика передбачає визначення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування як за наявності проектних даних щодо теплової потужності системи опалення кожного МЗК, так і згідно розрахунку за усередненим питомим теплоспоживанням на 1 кв.м кожного типу приміщень МЗК (п.2)

З врахуванням тих обставин, що правління ОСББ «Наш дім № 3» не надало проектних даних щодо теплової потужності системи опалення МЗК, Концерн «МТМ» здійснив Розрахунок теплового потоку на опалення міст загального користування, який згідно Методики буде застосовуватися при розрахунку опалення МЗК.

Як зазначив у судовому засіданні Концерн «МТМ» увесь нежитловий фонд у даному будинку належить одному власнику, який уклав договір купівлі-продажи теплової енергії з Концерном «МТМ». Розрахунок витрат теплової енергії на опалення нежитлових приміщень був зроблений Проектно-конструкторською фірмою «Комтеп» (ліцензія АВ № 356362 від 06.07.2007 року) у відповідності до чинного законодавства. Формулою пункту 2.2.1. Методики, яку приводить Відповідач у запереченнях, визначаються витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка виставляється до сплати споживачами нежитлових приміщень, які користуються місцями загального користування.

Однак, пунктом 2.2.2 Методики передбачається розподіл визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, між окремими помешканнями будинку, які не мають відокремленого входу, пропорційний до їх загальної опалюваної площі. Нежитловий фонд будинку № 3 по вул. Гагарина має відокремлений вхід, тому в розподілі визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, нежитловий фонд не враховується.

Відповідачем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, який б спростовував той факт, що нежитловий фонд не має відокремленого входу.

При цьому судом при вирішенні спірних пунктів Додаткової угоди враховано, що внесення змін до договору в редакції Відповідача згідно протоколу розбіжностей, суперечить діючому законодавству України та не відповідає Договору укладеного сторонами за таких обставин.

Нарахування за поставлену теплову енергію у нежитлові приміщення здійснюються Концерном «МТМ» згідно чинного законодавства та умов договору купівлі-продажу теплової енергії без врахування визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено на повно з"ясованих обставинах з дотриманням вимог закону, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: