СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді - доповідача: Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.,

при секретарі: Юрченко А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приходька Максима Ігоровича, який діє на підставі довіреності в інтересах Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 755/4271/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9776/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, допомогу по тимчасовій непрацездатності з 27 листопада по 25 грудня 2005 року, компенсацію за невикористану відпустку, а всього 18735 гривень 71 копійку, крім того стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року (включно) у розмірі 14340 гривень 60 копійок.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 грудня 2015 року його було звільнено з посади заступника директора Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» (ДП «УФІЯ»), 01 березня 2016 року він направив на ім'я в.о. директора Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» лист з вимогою провести всі належні йому виплати та надати відповідні розрахунки. Станом на 04 березня 2016 року ДП «УФІЯ» не було здійснено виплату всіх сум, належних позивачу при звільненні, незважаючи на його вимоги та приписи законодавства, що передбачено статтею 116 Кодексу законів України про працю. Так, ДП «УФІЯ» не було виплачено йому заробітну плату за жовтень 2015 року (за 17 робочих днів) - 5 666 гривень 67 копійок, за листопад 2015 року (за 09 робочих рів) - 2 619 гривень 04 копійки, допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно лікарняних листів з 27 листопада по 25 грудня 2015 року (за 21 робочий день) - 7 000 гривень, компенсацію за невикористану відпустку (за 12 днів) - 3 450 гривень, всього 18735 гривень 71 копійку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року (включно) у розмірі 14 340 гривень 60 копійок.

Позивач надав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог. Підставою для зменшення позовних вимог є факт розрахунку з позивачем після звільнення ДП «УФІЯ».

Останню заробітну плату за грудень у розмірі 4 545 гривень 40 копійок, позивач отримав 28 березня 2016 року. Відповідно до вищевикладеного, уточнюється середній заробіток її весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року, який складає 18 802 гривні 12 копійок. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період затримки з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року, який складає 18 802 гривні 12 копійок.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18 802,12 (вісімнадцять тисяч вісімсот дві) гривні 12 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» на користь держави судовий збір в сумі 1 880 (одна тисяча вісімсот вісімдесят) гривень 20 двадцять) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача Приходьком М.І., який діє на підставі довіреності в інтересах ДП «Український фармацевтичний інститут якості», подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те,що рішення суду є необґрунтованим, так як обставини, які мають значення для справи встановлені неповно та неправильно, що призвело до неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник відповідача ДП «Український фармацевтичний інститут якості» Приходько М.І., в судове засідання не з'явився, суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні із-за перебування у відрядженні.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки відповідач, будучи юридичною особою, будучи завчасно повідомлений про день та час розгляд справи 20 липня 2016 року (а.с.148) тобто за два місяці до дня розгляду справи, не був позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника для розгляду справи, з метою дотримання судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 64-П від 30 червня 2015 року, ОСОБА_1 було прийнято з 01 липня 2015 року на посаду заступника директора. (а.с.3).

Наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 69-П від 01 липня 2015 року, ОСОБА_1 було встановлено постійно діючу доплату на час виконання обов'язків директора в розмірі різниці між посадовими окладами директора та заступника директора та встановлено виплачувати зазначену доплату пропорційно відпрацьованому часу.(а.с.4).

Наказом Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» № 106-ГІ, складеного 18 грудня 2015 року, ОСОБА_1 було звільнено з 30 грудня 2015 року з посади заступника директора за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, (а.с.5).

У відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до відомості на виплату грошей № 176 за грудень 2015 року, виданої Державним підприємством «Український фармацевтичний інститут якості», 28 березня 2016 року ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату за грудень 2015 року у сумі 4 545,40 гривень.(а.с.63-64).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при

розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14.

Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як убачається з розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір нарахованої заробітної плати позивачу у жовтні 2015 року становив 5 666 гривень 67 копійок, у листопаді 2015 року - 2 619 гривень 04 копійки.

З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у жовтні 2015 року - 17 робочих днів, у листопаді 2015 року - 09 робочих днів (загалом - 26 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період з жовтня 2015 року по листопад 2015 року - (5 666,67 гривень + 2 619,04 гривень), середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата становить 318,68 гривень (5 666,67 гривень + 2 619,04 гривень) / (17 робочих днів + 9 робочих днів).

При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 31 грудня 2015 року по 27 березня 2016 року включно, тобто загалом 59 робочих днів.

Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 318,68 гривень х 59 робочих днів = 18 802,12 гривень, які суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приходька Максима Ігоровича, який діє на підставі довіреності в інтересах Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом!

Суддя: А.М. Стрижеус

Секретар: І.І. Фадєєва