У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», яке діє через представника Лобанова Дмитра Євгеновича, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 березня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») було укладено договір фінансового лізингу № 000922, предметом якого був транспортний засіб - трактор МТЗ 82.1.26. В цей же день він сплатив на рахунок відповідача 30 тис. грн. При цьому представником відповідача не було роз'яснено призначення цього платежу, який виявився адміністративним платежем за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання, натомість його було введено в оману, що це часткова оплата вартості трактора, на що він розраховував. Вказував, що у нього не було можливості детально ознайомитись з умовами договору під час його підписання, так як представник товариства не надав йому достовірної інформації та завірив у тому, що всі істотні умови роз'яснено та спонукав укласти договір без детального ознайомлення з ним, посилаючись на зайнятість.

У визначений договором термін предмет лізингу не був переданий.

12 березня 2015 року ОСОБА_4 направив лист на адресу відповідача з вимогою розірвання договору лізингу та повернення авансу. Але його звернення залишилось без виконання.

Вважав, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» порушило його права, як споживача, а тому посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу, укладений 10 березня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», недійсним.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу укладений 10 березня 2015 року № 000922, між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_4 Стягнуто з відповідача на користь позивача 30 тис. грн адміністративного платежу у виді авансу за товар. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не має ліцензії на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг, що передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умови договору фінансового лізингу від 10 березня 2015 року суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими, містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не є фінансовою установою, а тому не потребує ліцензії на здійснення фінансових послуг, безпідставні, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язкою для судів

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.О. Закропивний
Л.М. Мазур