У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 25 вересня 1995 року вона працювала у третьому чоловічому психіатричному відділенні Гейківської психоневрологічної лікарні Дніпропетровської обласної ради на посаді лікаря-психіатра, у 1996 році її було скорочено. З 1 березня 2011 року вона працювала у обласному комунальному закладі «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради (далі - ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня») на посаді лікаря психіатра психіатричного відділення № 6. Наказом головного лікаря ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» від 3 лютого 2015 року її звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що вона фактично дізналася у травні 2015 року, отримавши відповіді на адвокатський запит.

Вважала зазначений вище наказ та її звільнення незаконними, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, з наказом про звільнення її ознайомлено не було, його копію та трудову книжку вона не отримувала. Крім того, відповідачем створено умови, за яких вона була позбавлена можливості потрапити на своє робоче місце. Отже, такі дії відповідача не можна розцінювати як її дисциплінарний проступок та застосовувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд поновити її на роботі в ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 12 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення прозадоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вона пропустила без поважних причин встановлений законом місячний строк для звернення до суду з даним позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши також про те, що діями відповідача було порушено законні права та інтереси позивача, оскільки у порушення вимог ст. 184 КЗпП України звільнено з роботи матір дитини, яка є інвалідом дитинства, проте позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що наказом по Гейковській обласній психоневрологічній лікарні від 1 березня 2001 року № 43-к ОСОБА_3 прийнято лікарем-психіатром на 1,0 ставку з місячним випробувальним строком. Направлено на роботу в 1 відділення на 0,5 ставки та 9 відділення на 0,5 ставки.

У типовій формі Т-2 «Особиста картка працівника» ОСОБА_3, заповненої нею 1березня 2001 року, міститься підпис позивача та зазначено, що з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором вона ознайомлена.

Колективний договір укладено між головним лікарем та головою первинної профспілкової організації у 2011, 2014 роках. Ужурналі ознайомлення працівників лікарні з колективним договором ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» за 2011 рік є підпис ОСОБА_3 Згідно з актом від 23лютого 2014 року лікар-психіатр психіатричного відділення № 6 ОСОБА_3 відмовилась від підпису про ознайомлення з колективним договором за 2014 - 2019 роки.

Наказами головного лікаря ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» від 7 лютого 2014 року, 10 лютого 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 за неналежне виконання посадових обов'язків оголошено догани.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» від 3 лютого 2015 року профспілковий комітет вирішив дати згоду на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором.

Наказом головного лікаря ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» від 3 лютого 2015 року ОСОБА_3 звільнено за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, з 3 лютого 2015 року та зобов'язано інспектора з кадрів ОСОБА_5 видати їй належно оформлену трудову книжку, головного бухгалтера ОСОБА_6 провести з нею повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (виплатити компенсацію за 3 календарні дні невикористаної відпустки).

У ч. 2 ст. 47 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судом установлено, що наказ головного лікаря ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» від 3 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_3 отримала лише у травні 2015 року шляхом надання відповідачем відповіді від 12 травня 2015 року на адвокатський запит.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, перебіг строку, встановленого ст. 234 КЗпП України фактично почав свій перебіг з 3 лютого 2015 року, тобто копія наказу від 3 лютого 2015 року про звільнення позивача була отримана вже із пропущенням строку на звернення до суду з вини відповідача, однак із поважних причин, яким апеляційний суд не надав належної правової оцінки у силу ст. 212 ЦПК України.

При цьому суд не звернув уваги на те, що чинне законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин пропущення строку для звернення до суду. Такі підстави встановлюються судом шляхом оцінки доказів у кожній конкретній справі.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

У п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників встановлено якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не з'ясував, чи отримано позивачем трудову книжку, яким способом та які докази на підтвердження цього факту надано позивачем.

Крім того, ч. 3 ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення, зокрема жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179 КЗпП України) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, на вказані обставини справи уваги не звернув, доводів ОСОБА_3 не перевірив, не надав їм належної правової оцінки, не врахував наявності порушення трудового законодавства роботодавцем і поважних причин пропущення позивачем строку звернення до суду та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик