АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2442/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1689/К/16 інстанції - Багрова А.Г.
Категорія - 53 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

секретар - Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Нікопольської міської лікарні №1» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що починаючи з 13.05.2015 року він працює у відповідача лікарем-хірургом.

12.04.2016 року за наказом відповідача № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому В.» був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за допущені грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з хірургічною патологією та грубі порушення основного організаційного наказу по закладу №1 від 04.01.2016р. «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році».

Вважає, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім керівництвом. Зазначає, що порушення мало місце 20.02.2016 року, однак в порушення трудового законодавства до відповідальності його притягнуто 12.04.2016 року, не відібрано у нього пояснень з приводу подій 20.02.2016 року.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому В.».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку позивача, суд першої інстанції не перевірив повноваження Медичної Ради давати оцінку діям лікарів та видавати документи, які можуть бути підставами для притягнення лікарів до дисциплінарної відповідальності. Вказане є компетенцією клініко-експертної комісії, що передбачено Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.02.2016 року № 69. Не звернуто уваги судом першої інстанції на порушення ст. 148 КЗпП України й притягнення його до дисциплінарної відповідальності після спливу одного місяця після проступку, який було виявлено 20.02.2016 року, невірно дано судом оцінку акту відмови від надання письмових пояснень, який на його думку є сфальсифікованим, не витребувано історії хвороби хворого В. Крім того, вважає, що ним не було допущено жодних порушень й лікування хворого проведено у відповідності до чинного законодавства. Також вказує на те, що сам оскаржуваний наказ не містить посилання на норму закону чи іншого підзаконного нормативно-правового акту, яку ним порушено й власне за що відносно нього було накладено дисциплінарне стягнення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає наведеним нормам закону та підстави для його скасування відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.05.2015 року прийнятий на посаду лікаря - хірурга КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР в порядку переведення з КЗ «Петриківська центральна районна лікарня» ДОР.( а.с.50-51)

23.03.2016 року Медичною Радою лікарні розглянуто якість надання медичної допомоги хворому В., за результатами чого Медична Рада дійшла висновків, що смерть хворого, враховуючи наявність важкої хронічної патології незворотня; медична допомога хворому В. надавалася з порушеннями протоколів надання невідкладної медичної допомоги хворим з ускладненою торакальною травмою, хворим з інфекцією нервової системи, хронічними інфекціями та порушеннями основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04.01.2016 року «Про організаційні роботи управління лікарнею у 2016 році». Вищезазначені порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з торакальною травмою призвели до неякісного надання медичної допомоги хворому В.., недооцінка стану хворого призвела до несвоєчасного встановлення діагнозу, що призвело до пізнього лікування, наявність у хворого хронічних захворювань та ВІЛ інфекції призвело до суттєвого погіршення стану та до летального ісходу.

12.04.2016 року за результатами розгляду якості надання медичної допомоги хворому В. Медичною Радою видано наказ № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому В.», відповідно до якого за грубі порушення при виконанні своїх функціональних обов'язків під час чергування, а саме: грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим хірургічного профілю та систематичні порушення основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04.01.2016 року «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році» ОСОБА_2 оголошено догану, з яким його було ознайомлено під підпис 13.04.2016 року (а.с. 62-67).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання зазначеного наказу незаконним та його скасування, суд першої інстанції виходив з недоведеності позову та правомірності, відповідно до вимог трудового законодавства, дій відповідача по винесенню оспорюваного наказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування до позивача ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом головного лікаря № 112 від 12.04.2016 року стало грубе порушення ним виконання своїх функціональних обов'язків під час чергування 20 лютого 2016 року, що спричинило смерть хворого В., якому надавалася ним медична допомога.

Цей факт встановлено рішенням Медичної ради лікарні від 23.03.2016 року, якою розглянуто якість надання медичної допомоги хворому В.

Відповідно до п. 5.10, п. 6.1 Положення про Медичну раду міської лікарні № 1 ДОР, затвердженого наказом № 1 КЗ «НМЛ № 1»ДОР» від 04.01.2016 року передбачено що рішення Медичної ради мають рекомендаційний характер й у разі потреби впроваджуються наказами по лікарні, є обов'язковими для виконання (а.с. 73-76).

Вказане рішення Медичної ради лікарні позивачем не оспорено, що ним не заперечувалося в суді апеляційної інстанції, як не заперечувався й факт не звернення до Клініко-експертної комісії Міністерства охорони здоров'я України для проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та обслуговування в порядку, встановленому Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.02.2016 року, № 69.

А тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача щодо не перевірки судом першої інстанції повноважень Медичної ради лікарні давати оцінку діям лікарів та видавати документи, які можуть бути підставами для притягнення лікарів до дисциплінарної відповідальності, оскільки це є компетенцією клініко-експертної комісії, з огляду на те, що суд не може перевіряти повноваження Медичної ради за відсутності доказів, які підтверджують незгоду позивача з її висновками та факт звернення з цього приводу до клініко-експертної комісії.

Не спростовано позивачем ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції факту порушення трудової дисципліни будь-якими іншими доказами.

Крім того, відповідальність лікаря за належне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції передбачена п.4.1 посадової інструкції лікаря-хірурга для надання екстреної допомоги хірургічного відділення ОСОБА_2, з якою він ознайомлений під підпис 05.01.2016 року (а.с. 37-40).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту грубого порушення лікарем-хірургом ОСОБА_2 виконання своїх функціональних обов'язків під час чергування 20 лютого 2016 року й наявності підстав для застосування відносно нього дисциплінарного стягнення.

Під час вирішення спору судом першої інстанції перевірено не тільки підстави притягнення позивача ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, а й дотримання порядку накладення стягнення, відповідно до норм ст. 149 КЗпП України.

Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до застосування дисциплінарного стягнення відповідач, у відповідності до вимог трудового законодавства, зажадав від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, які були запрошені в нього 23.03.2016 року, від надання яких він відмовився, що підтверджується актом (а.с. 36).

Доказів сфальсифікованості вказаного акту, на що посилається позивач в апеляційній скарзі, суду апеляційної інстанції не надано, а тому доводи апеляційної скарги щодо неналежності вказаного акту як доказу у справі колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судом першої інстанції перевірено строк накладення дисциплінарного стягнення, визначений ст. 148 КЗпП України, й встановлено, що строки накладення дисциплінарного стягнення не порушено.

За змістом ст. 148 КЗпП України обчислення місячного строку для застосування стягнення здійснюється з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення вини працівника.

Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо порушення строку накладення дисциплінарного стягнення спростовуються матеріалами справи, оскільки дисциплінарне стягнення накладено не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Крім того, суд першої інстанції врахував той факт, що хоча бездіяльність при наданні медичної допомоги хворому В. була допущена 20.02.2016 року, однак питання щодо якості надання медичної допомоги хворому В. і виявлення осіб, які порушили трудові обов'язки в частині надання такої допомоги, розглянуто Медичною радою лікарні згідно з планом 23.03.2016 року й за наслідками прийнятого рішення 12.04.2016 року позивачу оголошено догану, тобто в місячний строк з дня виявлення такого проступку.

Отже, встановивши доведеність факту порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 та додержання адміністрацією лікарні вимог ст.ст. 148, 149 КЗпП України під час накладення дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність винесеного відповідачем наказу й відсутність підстав для його скасування.

Позивач не надав суду жодного доказу на спростування висновку суду, як і не заявив будь-яких клопотань з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова