Номер провадження: 22-ц/785/6511/16
Головуючий у першій інстанції Курочка В. М.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15. 07. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

03. 12. 2015 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду з 3 позовами про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки і просили визнати недійсними:

- договір кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12. 10. 2006 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час Публічне акціонерне товариством «Укрсоцбанк» - далі ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 12. 10. 2006 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12. 10. 2006 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2;

- договір поруки від 12. 10. 2006 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12. 10. 2006 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2;

- договір кредиту № 2007/13-2.06/304 від 17. 05. 2007 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 17. 05. 2007 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3, у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 2007/13-2.06/304 від 17. 05. 2007 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- договір поруки від 17. 05. 2007 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 2007/13-2.06/304 від 17. 05. 2007 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 07. 05. 2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 07. 05. 2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3, у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 07. 05. 2008 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- договір поруки від 07. 05. 2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, у забезпечення виконання зобов'язань за договором у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 07. 05. 2008 р., укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог вказували на порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» і на положення ч. 1 ст. 230 (Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), ст. 236 (Момент недійсності правочину) ЦК України, а також на не зазначення в кредитних договорах детального розпису загальної (сукупної) вартості кредиту, вартості послуг з оформлення кредиту про надання кредиту споживачу, що спричинило у споживачів викривлене, оманливе уявлення про реальну вартість отриманого кредиту, змусило останніх понести незаплановані витрати в значному розмірі, несправедливі умови договору та порушення принципу рівності сторін, не попередження, що валютні ризики несе споживач, не повідомлення у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що призвело до формування у споживачів помилкового уявлення про те, що в процесі погашення ними кредиту буде використаний той курс іноземної валюти, який мав місце при укладенні кредитного договору та був у ньому зафіксований, а при належному роз'ясненні валютних ризиків у зв'язку з одержанням доходів у гривні споживачі обрали б споживчий кредит в національній валюті України, у зв'язку з недостовірною та неповною інформацією волевиявлення споживачів формувалося при укладенні договорів під впливом омани з боку відповідача, який повідомив споживачів до укладення договорів неправдиві та недостовірні відомості та приховав від них важливу інформацію, яка стосується плати за кредит та реальних витрат споживачів, використання нечесної підприємницької діяльності і, що мотивом введення споживачів в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого, а також, що враховуючи, що договори іпотеки та поруки укладалися в забезпечення недійсного зобов'язання, то це тягне за собою визнання їх також недійсними.

Крім того, зазначено, що за час дій кредитних договорів офіційний курс НБУ гривні до долара США складав в середньому на час укладення першого договору 5,05 грн., вже на третій квартал 2008 р. - в середньому 8,00 грн., а за станом на листопад 2015 р. - в середньому 23 грн., і, що протиправне неповідомлення відповідачем позичальника при укладенні кредитного договору про відповідні недоліки схеми кредитування завдало позивачу прямих збитків в значному розмірі, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору керувався викладеним в ньому умовами та не розраховував нести додаткові витрати, що не були обумовлені кредитним договором.

Звертали увагу на фактичне повернення отриманих кредитних сум зі здійсненням переплати і, що отримані прибутки в якості процентів за користування кредитними коштами банки одразу інвестують в інші проекти для отримання прибутку та підтримання ліквідності банку, отже банки неодноразово отримують прибутки від сплачених позичальниками процентів за кредитними договорами.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22. 03. 2016 р. вказані 3 позови об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, а представник ПАТ «Укрсоцбанк» просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та пропущення позивачами строків позовної давності.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15. 07. 2016 р. відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого і ухвалення нового рішення суду про задоволення позовних вимог у справі.

Зокрема, вказано, що суд допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, оскільки суд помилково вважає, що відповідачами виконувалися умови кредитних договорів, але згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06. 11. 2009 р. виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, і звернув увагу, що апелянти не лише повернули загальну суму отриманого кредиту, але й здійснили переплату у вигляді сплати процентів та інших платежів і факт визнання апелянтами зобов'язань має значення лише для визначення наслідків його недійсності, тобто для реституції.

Зазначив, що судом не враховано, що на момент укладення кредитних договорів тільки один з таких 3 договорів, а саме договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/231 від 07. 05. 2008 р. мав додаток щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, але як зазначалося у позові в цьому договорі не містилася вся необхідна для споживача інформація, а інші договори взагалі не містили додатків щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, і суд не звернув уваги, що детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту був підписаний апелянтами у додаткових угодах, укладених через декілька років у 2010 р. після укладення самих кредитних договорів у 2006 р. та 2007 р., тобто на момент укладення цих договорів до апелянтів не була доведена інформація, обов'язковість якої визначена Законом України «Про захист прав споживачів», а стосовно договору 2008 р. до апелянта була доведена неповна та викривлена інформація, що не дало можливості апелянту об'єктивно оцінити усі ризики та економічну доцільність отримання кредитних коштів за таким договором. Вказав на те, що в Графіку договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 07. 05. 2008 р. абсолютне значення подорожчання кредиту визначене в розмірі 98909,57 доларів США, яке розраховане без врахування сум сплачених на користь третіх осіб з експертної грошової оцінки предмету іпотеки (будинку та земельної ділянки), без зазначення повної суми страхового платежу, що має сплачувати споживач щорічно страховій компанії, без зазначення комісій та інших платежів банку і на відмову суду в проведенні судової економічної експертизи, метою якої було доведення факту сплати апелянтами незапланованих, скритих, необумовлених належним чином кредитними договорами платежів, що призвело до фактичного суттєвого збільшення суми загальної заборгованості за договорами, що є подорожчанням вартості кредиту. Вважає, що суд у рішенні не надав оцінки жодному доказу, на який посилалися апелянти в позовній заяві, додаткових поясненнях та документах, не надав належних висновків, якими б спростовувалися б твердження та докази апелянтів та обґрунтовувалися твердження та докази відповідача, вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Вказав, що апелянти опинилися в складному становищі, викликаному суттєвим знеціненням національної валюти і зростанням курсу долару США, а також, що відповідач зобов'язав апелянтів застрахувати заставлене майно в день укладення договору іпотеки, що є тотожним укладенню кредитного договору, у страховій компанії, визначеній відповідачем, фактично шантажуючи апелянта несприятливими для останнього наслідками у вигляді застосування до апелянта штрафних санкцій та вимоги про дострокове повернення кредитних коштів в разі, якщо апелянт відмовиться від страхування у вказаній відповідачем страховій компанії і апелянт був позбавлений можливості укладення договору страхування на користь відповідача з обраною саме апелянтом страховою компанією на більш вигідних апелянту умовах.

Зазначив, що суд проігнорував посилання апелянтів на рішення Конституційного Суду України від 10. 11. 2011 р. по справі № 1-26/2011 за № 15-рп/2011 і Директиву 2005/29/ЄС Європейського парламенту та Ради Європи від 11. 05. 2005 р. щодо несправедливих умов торговельної практики.

В судовому засіданні ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_5, представник ПАТ «Укрсоцбанк», вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про визнання недійсними вказаних договорів суд першої інстанції виходив з того, що вказані договори не суперечать вимогам закону.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку і за ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 638 ч. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Крединий договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (на час спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

При цьому, згідно положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (на час спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає визнання недійсним договору.

Положення ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (на час спірних правовідносин) визначають права споживача у сфері торговельного та інших видів обслуговування з зазначенням, що у разі порушення прав споживача на підприємствах сфери обслуговування продавець (виробник, виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законом.

За положеннями ст. 18 (Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача) Закону України «Про захист прав споживачів» (на час спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч. 1 статті); умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 статті); несправедливою є, зокрема, умова договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п. 10 ч. 3 статті); якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч. 5 статті); у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч. 6 статті).

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька діяльність, а ч. 6 цієї статті визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними і суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті), а правові наслідки недійсності правочину урегульовано ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 19-20 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом встановлено, що 12. 10. 2006 р. між ОСОБА_2 і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір № 661/Ф03.14/094, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 50000 доларів США на поточні потреби з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 11. 10. 2016 р. зі сплатою 13% річних з першим платежем у жовтні 2007 р. в сумі 377 доларів США, а з листопада 2006 р. по вересень 2016 р. щомісячно рівними частками по 417 доларів США. з зазначенням, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої вимоги, кредитор укладає іпотечний договір з майновим поручителем ОСОБА_3 та 3-сторонній договір поруки між сторонами кредитного договору та поручителем ОСОБА_3

У цьому кредитному договорі викладені предмет договору (ст. 1 з підпунктами), порядок надання кредиту та сплати процентів (ст. 2 з підпунктами), права та обов'язки сторін (ст. 3 з підпунктами), відповідальність сторін (ст. 4 з підпунктами), звільнення від відповідальності (ст. 5 з підпунктами), порядок врегулювання спорів (ст. 6 з підпунктами), заключні положення (ст. 7 з підпунктами).

У тому числі відповідно до п. п. 2.6, 2.6.2, 2.6.3 цього кредитного договору передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії і у разі, якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів та/або комісії, він зобов'язаний підписати додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору, а в разі непогодження позичальником з запропонованими кредитором змінами позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит в повному обсязі разом з нарахованими процентами і після сплати позичальником вищезазначених сум дія кредитного договору вважається припиненим, і за змістом цих положень та положень п. 3.3.12 цього кредитного договору вбачається, що у разі погодження з боку позичальника змінених розмірів платежів позичальника зобов'язано своєчасно підписувати та надсилати відповідачу додаткову угоду про зміну розміру процентної (відсоткової) ставки.

П.п.3.3.11 цього кредитного договору передбачено обов'язок позичальника протягом 2 днів повідомляти кредитора про обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором (про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин), з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

А за п.п. 6.1 цього кредитного договору всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

Вказаний договір підписано уповноваженим представником банку та ОСОБА_2

17. 05. 2007 р. між ОСОБА_3 і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір № 2007/13-2.06/304, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 135000 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 16. 05. 2022 р. зі сплатою 12,85% річних з щомісячними платежами з червня 2007 р. по травень 2022 р. по 750 доларів США. з зазначенням, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої вимоги, кредитор укладає іпотечний договір з позичальником та 3-сторонній договір поруки між сторонами кредитного договору та поручителем ОСОБА_2

У цьому кредитному договорі викладені предмет договору (ст. 1 з підпунктами), порядок надання кредиту та сплати процентів (ст. 2 з підпунктами), права та обов'язки сторін (ст. 3 з підпунктами), відповідальність сторін (ст. 4 з підпунктами), звільнення від відповідальності (ст. 5 з підпунктами), порядок врегулювання спорів (ст. 6 з підпунктами), заключні положення (ст. 7 з підпунктами).

У тому числі відповідно до п. п. 2.6, 2.6.2, 2.6.3 цього кредитного договору передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії і у разі, якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів та/або комісії, він зобов'язаний підписати додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору, а в разі непогодження позичальником з запропонованими кредитором змінами позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит в повному обсязі разом з нарахованими процентами і після сплати позичальником вищезазначених сум дія кредитного договору вважається припиненим, і за змістом цих положень та положень п. 3.3.13 цього кредитного договору вбачається, що у разі погодження з боку позичальника змінених розмірів платежів позичальника зобов'язано своєчасно підписувати та надсилати відповідачу додаткову угоду про зміну розміру процентної (відсоткової) ставки.

П.п. 3.3.12 цього кредитного договору передбачено обов'язок позичальника протягом 2 днів повідомляти кредитора про обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором (про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин), з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

А за п.п. 6.1 цього кредитного договору всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

Вказаний договір підписано уповноваженим представником банку та ОСОБА_3

07. 05. 2008 р. між ОСОБА_3 і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») укладений договір № 2008/13-1-08/231 про надання відновлювальної кредитної лінії, за яким надання ОСОБА_3 кредиту має здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 80000 доларів США на поточні потреби з наведеним у цьому договорі графіком зниження максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06. 05. 2023 р. включно на умовах визначених цим договором з зазначенням, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої вимоги, кредитор укладає іпотечний договір з позичальником та 3-сторонній договір поруки між сторонами кредитного договору та поручителем ОСОБА_2

У цьому кредитному договорі викладені предмет договору (ст. 1 з підпунктами), порядок надання кредиту та сплати процентів і комісій (ст. 2 з підпунктами), права та обов'язки сторін (ст. 3 з підпунктами), відповідальність сторін (ст. 4 з підпунктами), звільнення від відповідальності (ст. 5 з підпунктами), врегулювання спорів (ст. 6 з підпунктами), заключні положення (ст. 7 з підпунктами).

У тому числі відповідно до п. п. 2.7, 2.7.2, 2.7.3 цього кредитного договору передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України кредитор має право змінити розміру процентів та комісії і у разі, якщо позичальник погодиться із запропонованими кредитором змінами розміру процентів та/або комісії, він протягом 10 днів з дня отримання 2 примірників додаткової угоди про внесення змін до цього договору підписує їх та повертає для підписання з боку кредитора, після підписання яким один з примірників повертається позичальнику, а в разі непогодження позичальником з запропонованими кредитором змінами кредитор має право розірвати договір та вимагати від позичальника повернення кредитору кредит в повному обсязі разом з іншими платежами за умовами договору, і за змістом цих положень та положень п. 3.3.13 цього кредитного договору вбачається, що у разі погодження з боку позичальника змінених розмірів платежів позичальника зобов'язано своєчасно укладати додаткову угоду про зміну розміру процентної ставки.

За п.п. 3.3.5 цього кредитного договору одночасно з оформленням договорів поруки та іпотеки позичальник зобов'язаний оформити договори страхування предметів іпотеки терміном дії до моменту повного погашення кредиту та надати кредитору оригінали цих договорів або їх копію та документи, що підтверджують сплату страхових платежів, а у разі порушення цих вимог згідно п. 4.2 сплатити штраф.

П.п. 3.3.10 цього кредитного договору передбачено обов'язок позичальника протягом 5 робочих днів повідомляти кредитора про обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором (про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин), з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

Вказаний договір підписано уповноваженим представником банку та ОСОБА_3

В рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 661/Ф03.14/094 від 12. 10. 2006 р. між банком та дружиною позивача ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким банку передана в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; договором від 17. 05. 2007 р. між банком та ОСОБА_3 були внесені зміни до іпотечного договору і додатково банку в іпотеку переданий жилий будинок загальною площею 453,1 м2, житловою площею 74,2 м2, що розташований на зазначеній вище земельній ділянці, і у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12. 10. 2006 р. між банком, ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

В рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 2007/13-2.06/304 від 17. 05. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким банку передані в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також розташований на ній жилий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, і у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17. 05. 2007 р. між банком, ОСОБА_6 та поручителем ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

В рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 2008/13-1-08/231 від 07. 05. 2008 р. між банком та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташований на ній жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і 07. 05. 2008 р. між банком, ОСОБА_3 та поручителем ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Умовами іпотечних договорів сторонами було обумовлено сплату саме іпотекодавцем, а не банком, усіх необхідних платежів/зборів та інших витрат, пов'язаних з цими іпотечними договорами, та обов'язок іпотекодавця застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість на користь іпотекодержателя з попереднім погодженням умов страхування та надання іпотекодержателю відповідного договору страхування.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

За викладених фактичних обставин та наведених правових положень суд першої інстанції правильно та обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними вищевказаних договорів, в тому числі враховується, що у зв'язку з відсутністю підстав для визнанні оспорюваних кредитних договорів недійсними відсутні і підстави для визнання недійсними договорів іпотеки та поруки.

При цьому, апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин та матеріалів справи вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, які суд обґрунтовував тим, що спірні договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачі на момент укладання договорів не заявляли додаткових вимог щодо умов оспорюваних ними договорів; мали уявлення про реальну вартість кредитів, позивачами не надано суду належних та переконливих доказів порушення банком норм діючого законодавства, які могли б бути підставою згідно пунктів 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України для визнання договорів недійсними, всі вимоги законодавства при укладанні правочину були додержані сторонами; відповідач надав позивачам документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредитів, реальної процентної ставки; у запитах на отримання кредиту позивачі під розписку засвідчили факт, що банк надав їм повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредитів, про відсутність у них будь-яких зауважень чи заперечень до банку стосовно змісту наданої інформації про умови отримання, користування та повернення кредитів; у додатках до договорів споживчого кредиту «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» відповідач під розписку повідомив позивачів про сукупну вартість кредитів; після укладання кредитних договорів позивачі виконували їх умови, що підтверджено довідками банку; в судовому засіданні позивачі пояснили, що до виникнення в країні економіко-кризового стану, тобто до липня 2014 року, вони справно сплачували кредити, погоджувались з умовами кредитів, проте коли погіршилось їх майнове становище вони звернулись до Банку з заявами про відстрочки погашення кредитів та отримавши відмову вирішили звернутись до суду; пояснення позивачів свідчать, що вони на час укладення договорів кредиту погоджувались з умовами кредитів; із заяв позивачів, що тільки у квітні 2014 року у зв'язку зі зміною економічної ситуації в Україні, зменшенням доходів від підприємницької діяльності, позивачі просили банк відстрочити виплату боргових зобов'язань за кредитними договорами.

Суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що позивачі, тричі протягом двох років укладали з Банком договори кредиту, погоджувались з умовами договорів кредиту, виконували умови кредитів, що свідчить про обізнаність позивачів з умовами договорів кредиту та у подальшому укладаючи наступні договори кредиту, позивачі розуміли та погоджувались з умовами наступних договорів, умови яких фактично є тотожними, а також не прийняв до уваги посилання позивачів на порушення Банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ненадання їм Банком в письмовій формі умов кредитування, оскільки позивачі підписавши договори кредиту ознайомились з умовами договорів кредиту, надали згоду та частково погасили кредити на умовах визначених сторонами в договорах кредиту; крім того, позивачі тотожні договори кредиту з Банком укладали тричі протягом 2-х років та за час виконання умов договорів кредиту претензій щодо невідповідності умов договору кредиту іншим нормативним актам не заявляли і не прийняв до уваги твердження позивачів про порушення Банком вимог ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" під час укладання спірних кредитних договорів, оскільки матеріали справи не містять, а позивачами всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази застосування Банком нечесної підприємницької діяльності, а умови договорів кредиту Банком були оговорені та погодженні з позивачами, які неодноразово укладали договори кредиту та були обізнані про наслідки не виконання умов цих договорів.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача, наявності в оспорюваних кредитних договорах несправедливих умов, в тому числі умови про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, що виключає визнання договору частково або повністю недійсним з урахуванням положень ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживача».

Відсутні у справі і докази щодо вчинення оспорюваних договорів під впливом обману з боку відповідача-банку, що виключає визнання цих договорів недійсними і на підставі ст. 230 ЦК України.

При цьому, апеляційний суд врахував і положення рішення Конституційного Суду України від 10. 11. 2011 р. по справі № 1-26/2011 за № 15-рп/2011 і Директиви 2005/29/ЄС Європейського парламенту та Ради Європи від 11. 05. 2005 р. щодо несправедливих умов торговельної практики.

Аналізуючи матеріали справи апеляційний суд виходить також з того, що за положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, і відзначає, що оспорювані позивачами договори повністю влаштовували позивачів до значної зміни курсу гривні до долара США, погіршення стану економіки в Україні і погіршення майнового стану позивачів, але ці ж умови як і валютні ризики під час дії договорів є істотними по значенню і для відповідача-банка.

Апеляційний суд відмічає і те, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10. 05. 2007 р., були зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25. 05. 2007 р. за № 541/1380, тобто після укладення 2 вказаних кредитних договорів 2006 р. та 2007 р., а посилання з боку позивачів на те, що кредитний договір 2008 р. на їх думку був укладений у зв'язку з неповною інформацією, спростовується вищенаведеними обставинами і змістом самих кредитних договорів.

Крім того, як зазначалося вище, за положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає визнання недійсним договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону, у зв'язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги вищенаведене не спростовують.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 10, 11, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,відхилити, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15. 07. 2016 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич