провадження 2/201/2882/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» до ОСОБА_1 і Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, грошових коштів та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ДП «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» 13 вересня 2016 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, грошових коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 06 квітня 2016 року близько 13.20 годин відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цього відповідача (ОСОБА_1В.) складено адміністративний протокол і він був визнаний винним в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія не відшкодувала всю шкоду взагалі, навіть частково, хоча своєчасне звернення до неї позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і своєчасно. Розрахунок не був проведений. Вважають, що вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі в межах своєї відповідальності і просили стягнути з страхової організації не сплачену матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності по полісу з урахуванням передбачених законом витрат та судового збору, а з ОСОБА_1 не відшкодовувану страховою компанією шкоду - франщизу, решту витрат на ремонт пошкодженого автомобіля позивача і судовий збір, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав частково, вказавши на те, що дійсно була ДТП, є поліс у відповідача, це страховий випадок і вони готові виплачувати відшкодування, але не в заявленій позивачем сумі, оскільки, на їх думку, шкода значно менша і відшкодування повинно бути з урахуванням їх розрахунку. По закону все зроблене ними правильно, належні і всі документи для виплати їм сторони не надали, тому і виплати не відбулися. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги можуть бути задоволеними лише частково і лише на ту суму, на яку вони згодні. Цей відповідач не заперечував проти розгляду справи за його відсутності і просив про це суд. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно була ДТП, його визнано винним судом, це він не оспорює, є поліс у нього, це страховий випадок, тому всю суму страхового відшкодування повинна оплатити страхова компанія, оскільки шкода значно менша і відшкодування повинно бути з урахуванням його розрахунку і наданих документів. Позивач безпідставно значно завищив суму відшкодування, сума ж ця є в межах ліміту відшкодування страховою компанією, тому він нічого не повинен відшкодовувати. По закону все зроблене ним правильно. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважає позовні вимоги до нього безпідставними і просив в їх задоволенні до нього відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2016 року близько 13.20 години водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер автомобіля 248 02 АА, рухався по пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську і в районі електроопори № 837 перед здійсненням маневру зміні напрямку руху або зменшення швидкості руху автомобіля, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням автомобіля, не вжив заходи для зменшення швидкості свого автомобіля і зупинки, виїхав на полосу зустрічного руху, в наслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся в тому ж місці по зустрічній смузі по тій же вулиці автомобілем «Субару», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 (автомобіль належить позивачу), скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень водієві та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року винним у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАПП його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_1. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями ОСОБА_1 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року відносно ОСОБА_1 набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_1 на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями саме цієї особи (ОСОБА_1В.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями цього відповіідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ» на законних підставах; цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», державний номер 248 02 АА застрахована полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/4429080, який укладено було між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третії осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, вказаний поліс мав строк дії з 16 травня 2015 року по 15 травня 2016 року.

Суду було надано позивачем документальне підтвердження (висновок, кошторис, акт, накладні і інш.), згідно яких вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «Субару», складає 75909 грн. 40 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису висновку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні). Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України страхова компанія у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто в цьому випадку на ОСОБА_1 покладається відповідальність погасити 26909 грн. 40 коп. ( 75909.40 49000 /ліміт відповідальності страховика/ - 1000 грн. /франшиза/ = 26909.40), а на страховика 49000 грн..

Не може суд прийняти до уваги надані відповідачем ОСОБА_1 документи про начебто менші витрати на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля позивача, оскільки вказані документи (звіт, калькуляція та інш.) є лише комерційною пропозицією, видані не ліцензованими чи спеціалізованими СТО, оформлені без безпосереднього огляду і дослідження пошкодженого автомобіля позивача, а лише зі слів і фотографій цього відповідача, мають різні суми і не спростовують надані позивачем документи, протиріччя в цих документах маються не лише стосовно суми шкоди, а і робіт, запчастин та інш. та не спростовані в судовому засіданні.

Позивач відразу звернувся до страхової компанії, відповідача (повідомлення про це в журналі зареєстроване 07 квітня 2016 року) з питанням виплати йому вказаних коштів, вказана письмова заява позивача була отримана відповідачем, але до моменту подачі позову до суду (і зараз) ця страхова компанія не виплатила позивачу вказані суми і навіть не надала належної письмової відповіді на його письмове звернення. Фактично цим відповідач відмовився виплачувати вказані суми коштів.

Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно із абзацом 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, та, крім того, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля.

Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач страхова компанія не виплатила позивачу своєчасно в якості страхового відшкодування належної обумовленої суми, шкода залишилася своєчасно не виплаченою і виплачувати її відповідач відмовляється, тому позивач і звернувся з позовом до суду.

Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» на користь ДП «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» в рахунок відшкодування шкоди 49000 грн. та з ОСОБА_1 - 26909 грн. 40 коп..

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобов'язання цього відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, на думку позивача, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК.

Відповідно до п. З. постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК).

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ОСОБА_2 «ЄСС» та ОСОБА_1 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача відповідачам було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» на користь ДП «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» в рахунок відшкодування шкоди 49000 грн. та витрати на судовий збір в сумі 689 грн., а всього 49689 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» в рахунок відшкодування шкоди 26909 грн. 40 коп. та витрати на судовий збір в сумі 689 грн., а всього 27598 грн. 40 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків, матеріальної шкоди та витрат знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 526, 530, 614, 623, 979, 988, 1166, 1187, 1195 ЦК України; ст. ст. 6, 9, 22, 28-30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» в рахунок відшкодування шкоди 49000 грн. та витрати на судовий збір в сумі 689 грн., а всього 49689 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» в рахунок відшкодування шкоди 26909 грн. 40 коп. та витрати на судовий збір в сумі 689 грн., а всього 27598 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -