Справа № 275/279/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О. С.

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за ОСОБА_2 до Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. Так, її мати ОСОБА_5 проживала у власному житловому будинку за адресою: с. Озера, вул. Вишнівка, 7, Брусилівського району, Житомирської області. За життя мати ОСОБА_5 жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Озера, вул. Вишнівка, 7, не встигла оформити та відповідно його зареєструвати. Крім того, за життя мати позивачки ОСОБА_5 посвідчила в Озерській сільській раді заповіт на усе своє майно на імя ОСОБА_2 ОСОБА_5 померла 21 жовтня 2015 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі й на жилий будинок та земельну ділянку. Позивачкою було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 Також в Житомирському міжміському бюро технічної інвентаризації позивачка отримала довідки про те, що право власності на нерухоме майно за адресою с. Озера, вул. Вишнівка, 7, Брусилівського району не зареєстровано; вартість будинку становить 78673 гривень. Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 23 червня 2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований с. Озера, вул. Вишнівка, 7, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та рекомендовано звернутися до суду. Крім того, вказала, що відповідно до довідки Озерської сільської ради померлій 21 жовтня 2015 року ОСОБА_5 дійсно належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с. Озера, вул. Вишнівка, 7 ,Брусилівського району, Житомирської області згідно погосподарської книги № 1 за 2011-2015 рр., 1957 року забудови. Вона прийняла спадщину, оскільки подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Втім, не має можливості оформити на себе вказане спадкове майно - житловий будинок, так як право власності на нього за спадкодавцем не зареєстровано, через що вимушена звернулись до суду. Також вказала, що відповідно до свідоцтва про її народження ОСОБА_5Н є її матірю. Після одруження з ОСОБА_7 12.03.1983 року її прізвище стало ОСОБА_2 Просила суд визнати за нею право власності на будинок, розташований за адресою с. Озера, вул. Вишнівка, 7, Брусилівського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 21 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні позивав ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд їх задовольнити та в подальшому справу розглядати в її відсутність.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечував, пояснивши, що звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, однак його мати залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла його сестрі ОСОБА_2, тому він не заперечує проти визнання за нею права власності на будинок, що належав їх матері. В подальшому в судові засідання не зявлявся.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 21.10.2015 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серія І-ТП № 262822, виданого виконавчим комітетом Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області (а.с. 9).

За життя ОСОБА_5 15.10.2015 року склала заповіт, який було посвідчено секретарем Озерської сільської ради, та яким все своє майно, яке на день її смерті їй належало, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_7, після укладення якого позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с. 8).

З довідки № 206 від 04.05.2016р., виданої виконкомом Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, вбачається, що згідно з відомостями погосподарської книги № 1 за 2011 -2015 рр. обєкт по господарського обліку, будинок 1957 року побудови, розташований за адресою: с. Озерам вул. Вишнівка,7, Брусилівського району Житомирської області, належав ОСОБА_5 (а.с. 5).

Згідно довідок № 357 від 30.10.2015р. та № 120 від 16.03.2016р., виданих Озерською сільською радою, ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; проживала одиноко, на день смерті була зареєстрована сама (а.с. 62, 63).

Згідно довідки № 31/01-24 від 23.06.2016р, виданої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, після померлої ОСОБА_9 у встановлений законом строк спадщину прийняли позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с. 3).

Вказані обставини підтверджуються також копією спадкової справи № 220/2015, що заводилась після смерті ОСОБА_10, оглянутої в судовому засіданні.

Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу ОСОБА_6І від 23.06.2016р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок № 7 по вул. Вишнівка в с. Озера Брусилівського району Житомирської області у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с. 4).

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Як розяснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1957 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав ОСОБА_5, суд вважає, що будинок № 7 по вул. Вишнівка в с. Озера Брусилівського району Житомирської області входить до складу спадщини померлої ОСОБА_11

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку № 7 по вул. Вишнівка у с. Озера Брусилівського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 21 жовтня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 36, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи, ОСОБА_3 , ОСОБА_4, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: вул. Вишнівка, 7, в с. Озера Брусилівського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 21 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_12