У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Гордійчук С.О., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2016 року вказаний позов задоволено частково.

Визнано майно згідно додатку № 1 з 1 по 19 позицію спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Розділено спільне майно подружжя та виділено у власність:

- ОСОБА_2: системний блок вартістю 5000,00 грн., монітор «Самсунг» - вартістю 2500,00 грн., мишку вартістю 30,00 грн., клавіатуру вартістю 90,00 грн., світильник підвісний вартістю 280,00 грн., тюль 5.80 м вартістю 400,00 грн., тюль 4,75 м вартістю 300,00 грн., рушники махрові 4 шт. вартістю 180,00 грн., постільну білизну 2 к-ти вартістю 240,00 грн., набір каструль 1 к-т вартістю 500,00 грн., електрочайник вартістю 120,00 грн., а всього майна на загальну суму 9640,00 грн..

- ОСОБА_3: стіл компютерний 675 ,00 грн., стіл журнальний вартістю 550,00 грн., крісло «Престиж» - вартістю 325,00 грн., рушники махрові 4 шт. вартістю 180 грн., музичний центр GX-SN1 вартістю 849,00 грн., DVD-програвач DAEWOO 7800R вартістю 799,00 грн., холодильник «Снайге» - вартістю 2599,00 грн., мікрохвильова піч 1699,00 грн., постільна білизна 2 к-ти вартістю 240,00 грн., кінь «Міраж» вартістю 10 000,00 грн., а всього майна на загальну суму 17916,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю вартості майна в сумі 4138 грн. 00 коп. та понесені судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп..

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Вважаючи рішення необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що за період проживання у шлюбі з відповідачкою ними було надбане майно та грошові заощадження на загальну суму 53 307,00 грн., яке підлягає поділу (додаток 1). Додає, що все це майно було вивезене відповідачкою без його згоди 16 липня 2011 року в належну їй частину будинку в с. Бугрин Гощанського району Рівненської області, і вона користується ним одноосібно до цього часу. Вказує, що з огляду на те, що майно перебуває тривалий час у користуванні відповідачки, що вона сама визнала в судовому засіданні, то доцільним і

__________________________________________________________________________

Справа № 569/3984/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4

Провадження № 22-ц 787/1269/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

справедливим було б стягнути на його користь грошову компенсацію у розмірі ? вартості цього майна, а саме майно залишити у власності відповідачки. Стверджує, що за час проживання у шлюбі з відповідачкою вони добудували додаткове приміщення до будинку № 5 в с. Бугрин Гощанського району Рівненської області, а також облаштована кухня, ванна, туалет, встановлено бойлер, котел, газову плиту, встановлено обігрів, металеві та деревяні двері, вікна, здійснено інші будівельні роботи, проведено телефонний звязок, збудовано гараж, конюшню, зроблено замощення та огородження металевою сіткою, при чому кошти на ці роботи йшли з його заробітної плати і військової пенсії, а твердження відповідачки про те, що добудови здійснювалися її коштом або коштом її батька не підтверджені жодними доказами. Доводить, що за період перебування в шлюбі були куплені та використані в добудові та облаштуванні будинку будматеріали на загальну суму 14 027,73 грн. (додаток 2), що підтверджується товарними чеками, накладними, квитанціями, а також показами свідків. Окрім того, зазначає, що в будівництві були використані не лише придбані спільним коштом, але й раніше куплені ним особисто матеріали і обладнання, які перебували на зберіганні в знайомого, на суму 65 302,51 грн. (додаток 3). Вказує, що суд безпідставно не врахував, що майно, перелічене в додатку № 4, на загальну суму 35 488,00 грн., яке було отримано ним у спадок після смерті матері і яке не є спільним майном подружжя, на даний час також перебуває у користуванні відповідачки, і вона визнала в суді цей факт. Зауважує, що його особистим коштом здійснювалось підключення будинку до електромереж та виготовлення технічної документації на суму 8 978,16 грн. (додаток № 5). Доводить, що майно відповідачки, яке належить їй на праві власності, істотно збільшилось фактично за його рахунок на суму 152 103,40 грн., і вказані покращення є невідємними, що підтверджується документами, фототаблицями, поясненнями свідків та не заперечується і самою відповідачкою, а тому його право на грошову компенсацію є очевидним. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати майно, вказане в додатку №1 (позиції 1-19), додатку № 2, додатку № 3, додатку № 4, додатку № 5 до позовної заяви на загальну суму 152 103,40 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, залишити вказане майно у власності ОСОБА_3 та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна в сумі 76 051,70 грн. та судові витрати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з 29 травня 1998 року до січня 2015 року сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 8.

Звертаючись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2 додав до позовної зави додаток № 1, додаток №2, додаток № 3, додаток № 4 додаток № 5, в яких перелічив майно на загальну суму 177 103,40 грн., та просив визнати його спільною з відповідачкою сумісною власністю, при цьому залишити майно у власності відповідачки, стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності майна у сумі 88 551,70 грн..

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався передбаченим законом принципом рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні подружжя, виходив із того, що позовні вимоги щодо маси спільного сумісного майна, придбаного сторонами у період шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя, доведені частково, а також врахував, що майно, про поділ якого заявлено позов, не є неподільним і підлягає розподілу в натурі, відхиливши вимоги про присудження позивачу компенсації половини вартості майна.

На підтвердження таких висновків у рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не заслуговують на увагу суду посилання апелянта на те, що будівельні матеріали, обладнання, які були використані при будівництві будинку та облаштування добудови в будинку с. Бугрин, вул. Б.Хмельницького, 5, Гощанського району Рівненської області, викладені в додатку № 2, виконані роботи згідно додатку № 5, є спільною власністю подружжя, оскільки не підтверджені переконливими та достовірними доказами.

Відповідачка не визнала факту будівництва під час шлюбу додаткового приміщення до будинку № 5 в с. Бугрин Гощанського району, а позивач не надав будь-яких доказів про те, що під час шлюбу сторонами по справі було збудоване нерухоме майно. Не добуто таких доказів і судом.

Що стосується визнання спільною сумісною власністю подружжя майна, переліченого в додатку № 4, то місцевий суд вірно визначив, що воно є особистим майном позивача, а тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя. На підтвердження такого висновку в матеріалах справи містяться відомості про отримання позивачем спадщини за законом (свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори, реєстровий № 2295), а також покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які допомагали позивачу перевозити це майно в с. Бугрин Гощанського району Рівненської області.

Майно, перелічене в додатку № 3, також не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки судом безспірно встановлено, що ці матеріали і обладнання є особистим майном позивача, що підтверджено показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідачка у суді першої інстанції та в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що майно, перелічене позивачем у додатку № 4 є його особистою власністю і знаходиться в господарстві за місцем її проживання. Вона давно підготувала це майно для того, щоб позивач його забрав, однак він відмовляється забрати, а наполягає на грошовій компенсації.

Щодо майна, яке набуте в період шлюбу, та зазначене в додатку № 1 п.1-19, то воно вірно визнано спільним майном подружжя та поділено між сторонами в натурі.

Колегія суддів підтримує висновок місцевого суду в частині відхилення позовних вимог про присудження компенсації вартості частки в спільному майні подружжя та відхиляє в цій частині доводи апеляційної скарги з наступних міркувань.

Сімейне законодавство передбачає можливість передання у натурі усього майна лише одному з подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації вартості його частки. Разом з тим, ч. 4 ст. 71 СК України встановлює, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у спільній власності допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК (ч. 4 ст. 71 СК). Слід наголосити, що ЦК таких випадків у відношенні права спільної сумісної власності не передбачає. Окрім цього, у абз. 2 ч. 2 ст. 364 ЦК, яка застосовується до відносин виділу частки із спільної сумісної власності згідно ч. 3 ст. 370 ЦК, а за аналогією може бути застосована і до відносин поділу, підкреслюється, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (абзац перший п. 25).

За відсутності згоди другого з подружжя присудження грошової компенсації все ж може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Однією з підстав задоволення позову співвласника про припинення права на частку у іншого співвласника за ч. 1 ст. 365 ЦК є неподільність речі. Проте в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються речей і майна, яке підлягає поділу в натурі, а тому стягнення з ОСОБА_3 компенсації частини вартості спільного майна подружжя не підлягає до задоволення.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1