Номер провадження: 22-ц/785/4131/16Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання дій неправомірними і зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.05.2015 року, ОСОБА_3 звернулась із позовом про: визнання нікчемним і скасування п.2.3.1 кредитного договору від 04.04.2008 року, яким Банку надано право в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за користування кредитом; визнання неправомірними дій Банку щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом з 12,59% до 17,52% річних; зоб'язання Банк здійснити перерахунок сплачених сум за кредитним договором від 04.04.2008 року відповідно до п.8.1 обов'язкового щомісячного платежу у розмірі 562,01 доларів США з 01.01.2009 року по теперішній час за ставкою 12,59% річних.

Позов обгрунтовано тим, що 04.04.2008 року, на підставі кредитного договору, Банк надав позивачці грошові кошти для придбання житла. Позивачка була незгодна із п.2.3.1 кредитного договору про право Банка в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, проте працівники Банка пояснили, що договір є типовим і зазначений пункт договору на валютні кредити не розповсюджується. Оскільки працівники Банка повідомили, що у разі виключення п.2.3.1 гроші їй не дадуть, позивачка підписала кредитний договір на умовах Банка. Позивачка отримала кредит у сумі 49 000 доларів США на придбання нерухомості і 10 500 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою щомісячно 562,01 доларів США і 12,59% річних на строк до 04.04.2028 року.

З травня 2008 року по грудень 2008 року позивачка добросовісно виконувала умови зобов'язання, а 12.01.2009 року їй стало відомо, що Банк збільшив відсоткову ставку. 15.01.2009 року позивачка звернулась до Банка з листом про роз'яснення, а у березні 2009 року їй були передані листи Банка з попереднього місця проживання у яких повдомлялось про збільшення відсоткової ставки.

Оскільки Банку було відомо, що по АДРЕСА_1 позивачка зареєстрована тимчасово до 03.04.2008 року, а після придбання квартири вона зареєструвалась по АДРЕСА_3, вважає, що Банк порушив умови зобов'язання і належним чином не сповістив її за місцем реєстрації.

Посилаючись на те, що підвищення процентної ставки відбулося з порушенням умов зобов'язання, зокрема без належного письмового повідомлення і суперечить ст. 1056-1 ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів", позивачка просила позов задовольнити.

Представник позивачки у суді першої інстанції позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнала, подала письмові заперечення на позов, зазначаючи, що підвищення процентної ставки відбулося відповідно до умов договору і не суперечить ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про що позивачка була сповіщена належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутність доказів того, що позивачка належним чином сповіщалась Банком про підвищення процентної ставки.

У засіданні колегії суддів: представник позивачки скаргу підтримав.

Позивачка і представник Банка у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка просила визнати нікчемним та скасувати п.2.3.1 кредитного договору від 04.04.2008 року про право Банка в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку, визнати неправомірними дії Банка щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом з 12,59% річних до 17,52% річних і зобов'язати Банк здійснити перерахунок сплачених сум відповідно до п.8.1 кредитного договору з 01.01.2009 року по теперішній час за ставкою 12,59% річних (а.с.3-8).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що позивачка не довела порушення Банком процедури сповіщення позичальника про підвищення процентної ставки в односторонньому порядку до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банками змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" (далі-Закон від 12.12.2008 року), що також встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року, яке набрало чинності (а.с.92-96).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Встановлено, що 04.04.2008 року між Банком і позивачкою укладено кредитний договір за умовами якого позивачка отримала кредит у сумі 59 500 доларів США на строк до 04.04.2028 року зі сплатою 12,59% річних за користування кредитними коштами (а.с.10-13).

Пунктом 2.3.1 кредитного довогору визначено, що Банк, у певних випадках, має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом (а.с.10 зворот).

Станом на час укладення кредитного договору сторони договору зазначили свої юридичні адреси та реквізити, зокрема позичальник зазначила своєю юридичною адресою: АДРЕСА_1 (п.9 кредитного договору, а.с.12 зворот).

У період з 04.04.2008 року по 15.01.2009 року позивачка письмово не повідомляла Банк про зміну своєї юридичної адреси з АДРЕСА_1, зокрема на АДРЕСА_3.

29.09.2008 року Банк надіслав позивачці поштою лист за адресою: АДРЕСА_1 про підвищення в односторонньому порядку процентної ставки до 15,12% річних (а.с.24).

31.12.2009 року Банком надіслано лист на ім'я позивачки за адресою: АДРЕСА_1 про підвищення в одностороньому порядку процентної ставки з 02.03.2009 року до 17,52% (а.с.25).

Факт надіслання Банком вказаних листів позивачці на адресу: АДРЕСА_1 позивачка визнала, що вбачається із позовної заяви у якій позивачка зазначала, що листи Банка їй передано у березні 2009 року (а.с.4).

З 10.01.2009 року набрав чинності Закон від 12.12.2008 року, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

15.01.2009 року позивачка звернулась до Банка із заявою, у якій зазначила свою нову юридичну адресу: АДРЕСА_3 (а.с.20).

З січня 2009 року листування між Банком та позивачкою стало відбуватись за новою юридичною адресою позивачки.

14.03.2009 року і 18.03.2009 року Банк повідомив позивачку за адресою: АДРЕСА_3 про те, що він не має наміру підвищувати процентну ставку з 02.03.2009 року, а надісланий лист про збільшення відсоткової ставки слід вважати таким, що втратив силу (а.с.23,26).

Виходячи з принципу незворотньої дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку у будь-якій формі /постанови, рішення, інформаційні листи/ щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку мають визнаватись неправомірними з 10 січня 2009 року (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року, №1-рп99 у справі про зворотню дію у часі законів та інших нормативно- правових актів).

При підвищенні процентної ставки, що мало місце до 10.01.2009 року, з'ясуванню підлягає визначена договором процедура підвищення процентної ставки /повідомлення позичальника або підписання додаткової угоди, якщо це визначено умовами договору/ і дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора.

За умовами кредитного договору між сторонами від 04.04.2008 року, п.2.3.1, Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (а.с.10 зворот).

На підставі Закону від 12.12.2008 року, з 10.01.2009 року ЦК України доповнено ст. 1056-1 , якою, зокрема визначено, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ст. 1056-1 ч.3 ЦК України, а.с36).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Банка про визнання незаконними дій і зобов'язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, встановлено, що у грудні 2008 року листом від 29.09.2008 року і листом від 31.12.2008 року Банк повідомляв позивачку про зміну процентної ставки з 12,59% річних до 15,12% річних та 17,52 %, при цьому позивачка не заперечувала проти змін умов кредитного договору. Крім того, до набрання чинності Закону, головою правління Банка позивачці надсилались повідомлення відповідно до ст. 11 ч.4 Закону України "Про захист прав споживачів". Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання незаконними дій Банка про збільшення процентної ставки (а.43-46 цивільної справи Приморського районного суду м. Одеси, № 2/522/8318/14 номер провадження, № 522/16668/14-ц номер справи).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч.3 ЦПК України).

Зважаючи на те, що Банк, відповідно до п.2.3.1 кредитного договору, до набрання чинності Закону від 12.12.2008 року, надсилав позивачці за юридичною адресою позивачки: АДРЕСА_1 письмові повідомлення про підвищення процентної ставки до 15,12% та 17,52%, зазначені обставини також встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року, яке набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про відмову у позові.

Доводи представника позивачки у скарзі про те, що: позивачка під час підписання кредитного договору була незгодна з п.2.3.1 договору і підписала його під тиском працівників Банка, працівники Банка порушили вимоги ст . 627 ЦК України щодо розумності та справедливості умов договору, і , під час укладення договору, знали про тимчасову реєстрацію позивачки по АДРЕСА_1; Банк надсилав листи за тимчасовим місцем реєстрації позивачки, але відсутні докази того, що позивачка отримувала листи Банка; позивачка добросовісно погашала кредит у період з травня по грудень 2008 року і не приховувала нове місце реєстрації; Банк мав можливість встановити місце реєстрації позивачки шляхом звернення до адресного бюро; належним повідомленням може вважатись лише повідомлення за місцем реєстрації особи - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Позивачка, у встановленому законом порядку, не ставила питання про визнання недійсним договору, у тому числі п.2.3.1 договору з тих підстав, що вона була незгода з умовами договору і договір підписано під тиском працівників Банка або з підстав порушення працівниками Банка вимог ст. 627 ЦК України щодо розумності та справедливості умов договору.

У кредитному договорі позивачка сама визначила свій юридичний адрес, зазначивши у ньому місце своєї тимчасової реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с.12).

Факт отримання листів Банка від 29.09.2008 року та від 31.12.2008 року позивачка визнала у позовній заяві по даній справі, крім того, зазначений факт встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року (а.с.4).

Умовами зобов'язання між сторонами не передбачено, що Банк має з'ясовувати місце реєстрації позичальника у разі зміни останнім своєї юридичної адреси.

У період з 04.04.2008 року по 15.01.2009 року /15.01.2009 року позивачка впереше подала до Банка заяву у якій зазначила нове місце своєї реєстрації, а.с.20/, Банк, відповідно до умов кредитного договору, зокрема п.9.2 договору, повинен був надсилати листи позичальнику за його юридичною адресою: АДРЕСА_1.

Посилання представника позивачки у засіданні колегії суддів на те, що працівники Банка знали про нове місце реєстрації позивачки, оскільки позивачка пред'являла паспорт під час внесення до каси Банка чергових платежів за кредитним договором, крім того, саме у приміщенні Банка було укладено договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_3 безпідставні, оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч.4 ЦПК України).

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили,

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич