УхвалА

іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Високопільське районне управління юстиції в Херсонській області з питань реєстрації, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року; за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на додаткове рішення апеляційного суду Херсонської області від 7 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 9 січня 2001 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1994 року та договору-купівлі продажу Ѕ частини квартири від 14 серпня 1999 року.

Позивачка вказувала про те, що у вищевказаному договорі купівлі-продажу квартири вони передбачили, у тому числі, що вартість спірної квартири становить 800 доларів США, які одержані продавцем від покупця до підписання договору, покупець стає фактичним власником квартири з моменту підписання договору. Проте зазначений договір нотаріально не посвідчувався, а відповідачка ухиляється від його нотаріального оформлення, на запрошення до нотаріальної контори не з'являється.

Вважала, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 9 січня 2001 року, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської область від 6 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 9 січня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Херсонської області від 7 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1 427 грн 51 коп. та 1 200 грн у рахунок витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване додаткове рішення апеляційного суду скасувати.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши норми ч. 2 ст. 47, ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час спірних правовідносин,дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчений, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), про те, що сторони спірного договору купівлі-продажу квартири дійшли згоди щодо усіх його істотних умов та підтвердження виконання ОСОБА_4 умов вказаного договору, у тому числі щодо ціни квартири та отримання продавцем коштів, оскільки наявний на а.с. 6 договір продавцем не підписаний.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що згідно зі ст. ст. 79, 88 п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України наявні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 понесених нею судових витрат, а саме сплачену суму судового збору та витрат на правову допомогу, розмір яких відповідає положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що фахівець у галузі права здійснював підготовку процесуальних документів у даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення апеляційним судом про розгляд заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення безпідставні, так як сторону позивача було повідомлено судом у порядку, передбаченому ч. ч. 3, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Інші доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Херсонської області від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта