Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року,

встановила:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами кредитного договору від 24 квітня 2008 року, з подальшим змінами та доповненнями, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит на придбання квартири в сумі 110 000 доларів США, на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2029 року. Виконання умов указаного кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_5, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за повернення кредиту позичальником. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, згідно якого право вимоги по вищевказаному кредитному договору перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, згідно якого право вимоги по вищевказаному кредитному договору перейшло до ПАТ «Альфа Банк».

Вказувало, що неналежне виконання боржником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на

10 травня 2014 року склала 1 427 950,27 грн та добровільно сплачена не була.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь виниклу заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 1 427 950,27 грн, із яких:

1 376 539,74 грн заборгованість за кредитом; 50 240,83грн заборгованість по відсотках; 1 169,70грн заборгованість по пені.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди правильно застосувавши положення ст. 526, 546, 548, 554, 629, 1048, 1054 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки боржник виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, позивач має право на стягнення коштів у судовому порядку як із боржника, так і з поручителя.

Доводи касаційної скарги про недоведеність факту одержання ОСОБА_4 коштів за кредитним договором спростовуються змістом кредитного договору, який особисто підписаний останньою та договором поруки, які не оспорені, не заперечувався факт отримання коштів при зверненні з апеляційною скаргою на заочне рішення місцевого суду.

Заміна кредитора в зобов'язанні підтверджується належними доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про незгоду з розрахунком заборгованості були предметом перевірки апеляційним судом і зводяться до переоцінки доказів.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 6 жовтня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова