З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"12" липня 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Саландяк О.Я.
секретаря Райчук Б.А.,
за участі представника позивача адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 господарства «ОСОБА_4О.» про стягнення коштів, -
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, його інтереси представляє представник (а.с. 30, 7-8).
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторона скористалась своїми процесуальними правами.
Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики укладеним між позивачем та відповідачем станом на 12.07.2016 р. (день винесення рішення судом) на загальну суму 3580631,41 грн., яка складається з суми основного боргу 2348950 грн., 190613,90 грн. інфляційних, 671799,70 грн. пеня в розмірі 0,1% від неповернутої частки за кожен день прострочення та 369267,81 грн. проценти за договором на рівні облікової ставок НБУ в період з 01.10.2015 р. по 01.07.2016 р., тобто за 272 дні, про що надав відповідний розрахунок (а.с.32). Додатково пояснив, що загальний термін прострочення виконання зобовязання відповідачем складає 286 днів з 01.10.2015 р. по 12.07.2016 р. Договір був безвідсотковим до часу повернення боргу, тобто до 01.10.2015 року, а надалі визначено відсотки на рівні облікової ставки НБУ. Доказом передачі коштів є відповідна розписка. Позика була надана у гривнях України.
Представник відповідача ОСОБА_3 господарства «ОСОБА_4О.» в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином та завчасно (а.с. 27, 28) за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.9-11), однак відмовився від отримання судової повістки, про що свідчить відповідна відмітка поштового зв»язку на конверті (а.с.28), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, юридичним особам та фізичним особам - підприємцям судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання без поважних причин.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив представник позивача, про що заявив суду.
Вислухавши пояснення представника позивача, оглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем розрахунки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 13.03.2015 року між громадянином України ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 господарством «ОСОБА_4О.» в особі Голови ФГ ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір позики. (а.с. 33-34)
За умовами даного договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі, що обумовлені договором, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, у строк обумовлений договором (п. 1.1 Договору). Грошовими коштами за договором є національна українська валюта гривня (п. 1.2 Договору). Розмір позики за договором 2348950 грн., що за курсом НБУ станом на 13.03.2015 р. 21,55 грн./дол.. США є еквівалентом 109000 доларів США (п. 2.1 Договору). За умови своєчасного та повного повернення позики позичальником у відповідності до умов договору проценти за договором не нараховуються та не сплачуються. В разі прострочення повернення позики або порушення інших умов договору позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ (п. 2.2 Договору). Позика надається у готівковому порядку шляхом передачі позичальнику грошових коштів (п. 3.2 Договору). Позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту одержання грошових коштів, що підтверджується розпискою позичальника (п. 3.3 Договору). Строк повернення позики визначається моментом вимоги, але в будь-якому разі не пізніше 01.10.2015 р. При настанні будь-якої із цих дат позичальник зобовязується протягом одного календарного дня повернути позикодавцю позику у розмірі, еквівалентному 109000 доларів США з у рахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день повернення (сплати) фактично одержаних коштів (п. 4.1 Договору). Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позикодавця та/або у готівковому порядку (п. 4.3 Договору). У випадку безготівкового повернення позика вважається повернутою позикодавцю позичальником з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позикодавця банківській установі, що його обслуговує (п. 4.4 Договору). Способом забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором є неустойка (п. 5.1 Договору). При порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити готівкою та/або на картковий рахунок позикодавця пеню в розмірі 0,1% від розміру неповерненої частки позики за кожен день прострочення повернення позики (п. 5.2 Договору). Договір вважається укладеним з моменту передання позики або першої її частини (п. 7.1 Договору). Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 7.2 Договору).
Відповідач згідно ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.05.2016 р. є зареєстрованим відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (а.с. 9-11)
Відповідно до оригіналу розписки від 13.03.2015 р. ОСОБА_4 голова ФГ «ОСОБА_4О.» отримав за договором позики від 13.03.2015 р. 2348950 грн., що за курсом НБУ станом на 13.03.2015 р. становить 109000 доларів США. (а.с. 35)
Оригінали договору позики та розписки надані представником позивача суду, що не свідчить про виконання зобов»язання відповідачем. Таким чином суж приходить до висновку, що у визначений договором позики строк відповідач не виконав своє зобов`язання щодо повернення суми позики.
Встановлені обставини регулюються Цивільним кодексом України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Учасниками таких відносин, згідно ч.1 ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи. Загальними засадами цивільного законодавства, згідно ст.3 ЦК України є, зокрема, свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦП України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.
Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Згідно ч.1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 допускається виконання договору уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або у виданій відповідно до закону довіреності.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.
Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Також згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору щодо його виконання зазначено, що строк повернення позики визначається моментом вимоги, але в будь-якому разі не пізніше 01.10.2015 р. При настанні будь-якої із дат, вказаних в цьому п. Договору, позичальник зобовязується протягом одного календарного дня повернути позикодавцю позику у розмірі, еквівалентному сумі 109000 доларів США з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день повернення (сплати) фактично одержаних коштів. Можливе дострокове повернення позики. У цьому випадку повернення позики може бути частковою, а остаточне повернення позики відбувається не пізніше дати, вказаної в п. 4.1 Договору. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позикодавця та/або у готівковому порядку. У випадку безготівкового повернення позика вважається повернутою позикодавцю позичальником з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позикодавця банківській установі, що його обслуговує.
Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання. Крім того, відповідно до вимог ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобовязання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобовязання.
Згідно ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ч.1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України)
Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, аналізуючи договір позики від 13.03.2015 року, суд приходить до висновку, що він є укладеним, відповідає вимогам ст. 1046-1048 ЦК України, свідчить про передачу сторонами грошових коштів у сумі 2348950 грн, є процентним, а відповідач в порушення вимог договору позики та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, тому сума заборгованості, що складається із заборгованості за договором позики в сумі 2348950 грн. підлягає стягненню з відповідач на користь позивача у повному обсязі.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою в сумі 369267,81 грн., які позивач просить стягнути з відповідача за період з 01.10.2015 р. по 01.07.2016 р., тобто за 272 днів, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ст.ст. 1-3, 6, 11, ч.1 ст.12, ч.1 ст.13, 15, 16, 207, 509-510, 524- 527, 530, 533, 536, 546-549, 625, 626, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України суд,
Позов задовольнити частково.
В решті позову - відмовити.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 13.07.2016 р.
Суддя /підпис/
Суддя