Провадження № 22-ц/779/1506/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю.,Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Губської Ю.Г. від 11.03.2010 року (виконавче провадження №17974805 дв-20) в частині накладення арешту на належне скаржнику рухоме і нерухоме майно, а саме: легковий автомобіль ВАЗ-2107, седан-В 2008 року випуску; квартиру по вул.Трудових Резервів, 3/2 у смт. Димитрове м.Олександрії; легковий автомобіль ВАЗ-2103, седан-В 2008 року випуску.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог процесуального закону та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт вказав, що звернувся до суду зі скаргою про скасування двох постанов державного виконавця, а не однієї, як зазначив суд першої інстанції.

Так, постановою від 11.03.2010 року державний виконавець Губська Ю.Г. відкрила виконавче провадження на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 11.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості за кредитом в сумі 44 983 грн. 52 коп.

При укладенні кредитного договору між банком та ОСОБА_2 також був укладений договір застави транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти, а саме - легкового автомобіля ВАЗ-2107, седан-В 2008 року випуску, про що свідчить ОСОБА_3 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.11.2008 року, за яким обтяжувачем є ВАТ «Плюс Банк».

На даний автомобіль було звернуто стягнення вищевказаним рішенням -Франківського міського суду від 11.11.2009 року, однак в резолютивній частині рішення допущено описку у назві марки, а саме вказано ВАЗ-2103 замість ВАЗ-2103.

Згідно експертної оцінки вартості автомобіля станом на 23.10.2015 року його ринкова вартість становить 50 370 грн.52 коп.

З огляду на те, що на автомобіль ВАЗ-2107, седан-В 2008 року на момент відкриття виконавчого провадження перебував під заставою, а його ринкова вартість перевищує розмір заборгованості за рішенням суду, апелянт вважає безпідставним та неправомірним накладення арешту на транспортний засіб та нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_3 вказав, що право власності на квартиру вул.Трудових Резервів, 3/2 у смт. Димитрове м.Олександрії він набув у лише вересні 2015 року, а арешт на неї державний виконавець наклав у березні 2010 року.

Про оскаржувані постанови ОСОБА_2 дізнався у листопаді 2015 року у нотаріуса, коли мав намір продати кватиру, тому вважає що строк оскарження постанов пропустив з поважних причин.

З наведених підстав апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою вимоги скарги задоволити в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлені сторони не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 09.09.2008 року між ВАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 537 доларів США на придбання автомобіля ВАЗ-2107 седан (а.с.8-9).

Згідно договору застави транспортного засобу від 09.09.2008 року транспортний засіб марки ВАЗ-2107 (седан) 2008 року випуску, № кузова ХТА7957, реєстраційний номер НОМЕР_1, передано в заставу ВАТ «Плюс Банк» в порядку забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.10-11).

За даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.11.2008 року вищевказаний автомобіль є обєктом приватного обтяження згідно за договором застави від 09.09.2008 року, обтяжувач ВАТ «Плюс Банк» (а.с.16).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.11.2009 року задоволено позов ВАТ «Плюс Банк» до ОСОБА_2 та звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.09.008 року у розмірі 44 983 грн.52 коп. на предмет застави транспортний засіб марки ВАЗ-2103 седан 2008 року випуску, № кузова ХТА7957, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.13-15).

На виконання даного рішення в порядку здійснення виконавчого провадження згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.03.2015 року на спірний автомобіль накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №17974805 дв-20 від 11.03.2010 державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ (а.с.17).

Також за даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.03.2015 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №17974805 дв-20 від 11.03.2010 державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_2 в межах суми боргу, виконавчого збору та можливих витрат в розмірі 789 грн.81 коп. (а.с.19).

Крім того, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №17974659 дв-20 від 11.03.2010 державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 в межах суми боргу, виконавчого збору та можливих витрат в розмірі 44 983 грн.52 коп. (а.с.20).

Дані обставини підтверджує у запереченні на скаргу державний виконавець (а.с.153).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник не представив доказів щодо незаконності оскаржуваної постанови, а державний виконавець діяв в порядку і в спосіб передбачений законом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

За змістом ст. 11 ЗУ « Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а саме має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст.25 даного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та

зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду державним виконавцем в порядку визначеному наведеною нормою 11.03.2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно ОСОБА_2 в межах суми боргу в розмірі 49501,87грн.

Дана дія відповідає вимогам спеціального закону та не суперечить обставинам справи.

Доводи апелянта щодо неналежності даних про рухоме майно, зокрема марки автомобіля, в даному випадку, не є підставою для скасування постанови та може бути усунуто як описка у встановленому порядку.

Щодо тверджень апелянта про неможливість накладення арешту на спірний автомобіль в силу зареєстрованої застави, то такі не заслуговують на увагу, оскільки вжиття такого заходу при здійсненні виконавчого провадження узгоджується з механізмом ЗУ « Про заставу».

Таким чином, твердження скаржника не знайшли свого підтвердження, на час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець в силу наведених норм мав прав право накладати арешт, тому висновок суду першої інстанції є правильним. Доказів, які спростовують такий висновок сторона апелянта не представила.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_4