Справа № 204/5703/16-ц
Провадження № 2/204/2248/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови А1-1, ганок з козирком а, літня кухня Б, сарай В, гараж Г, оглядова яма під гаражем, навіс Д, сарай Е, навіс Ж, погріб З, душ Л, вбиральня М, споруди 1-7, І. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 кухня площею 14,3 кв.м., 1-2 ванна площею 2,4 кв.м., 1-3 коридор площею 11,6 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 15,6 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 6,0 кв.м., 1-6 кухня площею 11,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку - 61,2 кв.м., житлова площа - 21,6 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої належало домоволодіння АДРЕСА_1. Ще за життя, батько склав заповіт, яким заповів належне йому майно своїй дочці, позивачці по справі. За її заявою про прийняття спадщини за заповітом було заведено спадкову справу № 773/2015 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року її батька ОСОБА_4. Проте, 16 серпня 2016 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, розглянувши заяву позивачки, щодо вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння, відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачкою не наданий правовстановлюючий документ на вказаний об'єкт спадщини. Тому, позивачка була змушена звернутися за захистом свого невизнаного права до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у зв'язку із виробничою завантаженістю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 2826 (а.с.23).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_1.

Ще за життя, а саме 21 серпня 2009 року ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2-2244, яким заповів все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день його смерті - ОСОБА_3 (а.с.26).

Крім того, судом встановлено, що позивачка є рідною дочкою померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_2, виданим повторно 09.11.1993 року Красногвардійським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 26 від 08.02.1959 року (а.с.21), та свідоцтвом про укладання шлюбу Серії НОМЕР_3, згідно якого вона змінила своє дівоче прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а.с.22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 773/2015, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18.10.2016 року за вих. № 3566/02-14.

Проте, 16 серпня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.33).

У зв'язку з вказаними обставинами, позивачка була вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, судом встановлено, що згідно протоколу № 4 від 27 березня 1959 року засідання правління колгоспу ім. Жданова Краснопільської сільради Дніпропетровської області колгоспнику ОСОБА_4 була наділена земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва житлового будинку (а.с.16). Протоколом № 3 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова від 15 квітня 1959 року був затверджений протокол № 4 від 27.03.1959 року засідання правління того ж колгоспу (а.с.17). Згідно вказаного рішення виконкому Краснопільської сільради депутатів трудящих Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 15 квітня 1959 року дозволено будівництво житлового будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_2

Відділ комунального господарства виконкому Краснопільської селищної ради депутатів трудящих видав дозвіл ОСОБА_4 на виробництво будівельних, санітарно-технічних і спеціальних робіт по будівництву житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_2, виділеної згідно рішення № 2 від 15.04.1959 року загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова (а.с.18).

В період з 1959 року по 1963 рік ОСОБА_4, разом із своєю дружиною ОСОБА_6, збудували житловий будинок і господарчі споруди за вказаною адресою, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.10-13).

Проте, до експлуатації житловий будинок і господарчі споруди за вказаною адресою подружжя ОСОБА_6 не ввело і правовстановлюючих документів не отримали, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 12.02.2016 року за № 1562, в якому зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, згідно інформаційної довідки № 481 від 27.03.2007 року, виданої Міським комунальним підприємством «Земград», рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 26.04.1960 року за АДРЕСА_1 була перейменована у АДРЕСА_1 (а.с.15).

У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва».

Згідно технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1, складеного (паспорту) станом 26.10.2012 року, воно (домоволодіння) було побудоване в період з 1959 року по 1963 рік та складається з: житлового будинку А-1, прибудови А1-1, ганок з козирком а, літня кухня Б, сарай В, гараж Г, оглядова яма під гаражем, навіс Д, сарай Е, навіс Ж, погріб З, душ Л, вбиральня М, споруди 1-7, І. В свою чергу, житловий будинок А-1 складається з: 1-1 кухня площею 14,3 кв.м., 1-2 ванна площею 2,4 кв.м., 1-3 коридор площею 11,6 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 15,6 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 6,0 кв.м., 1-6 кухня площею 11,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку - 61,2 кв.м., житлова площа - 21,6 кв.м. (а.с.10-13).

Тому, суд прийшов до висновку, що житловий будинок А-1 і господарчі споруди за вказаною адресою є будівлями, які були побудовані до 05.08.1992 року, а тому не потребують введенню в експлуатацію, а право власності на ці об'єкти нерухомого майна визнається дійсним, так як на момент виникнення права власності діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Окрім дочки, позивачки у даній справі, подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6, також мали сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17.08.2016 року за № 2 (а.с.19).

Всі вони разом проживали в домоволодінні АДРЕСА_1, що підтверджується домовою книгою на вказане домоволодіння (а.с.29-31).

Разом з тим, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6783 (а.с.25).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що домоволодіння АДРЕСА_1 є сумісно нажитим майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

В силу положень ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яку в рівних частках успадкували її чоловік - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_7, тобто по 1/4 частині домоволодіння кожний з них відповідно, оскільки вони зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чим фактично прийняли спадщину, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

При цьому, до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, з заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ніхто не звертався, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18.10.2016 року за вих. № 3566/02-14.

Тобто, після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 (її чоловіку-вдівцю) та ОСОБА_7 (її сину), а їхні частки складали 3/4 та 1/4 частини домоволодіння відповідно.

В свою чергу, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1337 (а.с.24).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається, як було встановлено судом вище, з 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

З заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса ніхто не звертався, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18.10.2016 року за вих. № 3566/02-14.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яку успадкував його батько - ОСОБА_4, оскільки він зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чим фактично прийняли спадщину, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_1 стало повністю належати ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні.

При цьому, судом встановлено, що позивачка від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови А1-1, ганок з козирком а, літня кухня Б, сарай В, гараж Г, оглядова яма під гаражем, навіс Д, сарай Е, навіс Ж, погріб З, душ Л, вбиральня М, споруди 1-7, І. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 кухня площею 14,3 кв.м., 1-2 ванна площею 2,4 кв.м., 1-3 коридор площею 11,6 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 15,6 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 6,0 кв.м., 1-6 кухня площею 11,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку - 61,2 кв.м., житлова площа - 21,6 кв.м.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 316, 328, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпропетровської територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку А-1, прибудови А1-1, ганок з козирком а, літня кухня Б, сарай В, гараж Г, оглядова яма під гаражем, навіс Д, сарай Е, навіс Ж, погріб З, душ Л, вбиральня М, споруди 1-7, І. Житловий будинок А-1 складається з: 1-1 кухня площею 14,3 кв.м., 1-2 ванна площею 2,4 кв.м., 1-3 коридор площею 11,6 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 15,6 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 6,0 кв.м., 1-6 кухня площею 11,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку - 61,2 кв.м., житлова площа - 21,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова