АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/57/16 Справа № 2-436/99/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Григорченко Е.І., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що на підставі договорів про надання споживчих кредитів № 0 від 21.12.2007 року, № 0 та № 0 від 25.01.2008 року, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 145000,00 доларів США під 12,90 % на строк до 20.12.2028 року, 123000,00 доларів США під 12,25 % на строк до 24.01.2029 року та 7910,04 доларів США під 12,25 % на строк до 24.01.2029 року відповідно. Станом на 03.11.2011 року заборгованість позичальника перед банком у гривневому еквіваленті становить: за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.12.2007 року в сумі 1555716,14 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 1106.437,67 грн., заборгованість за процентами 395573,48 грн., пеня 53704,99 грн., за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2008 року в сумі 1333090,66 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 961505,65 грн., заборгованість за процентами 327085,63 грн., пеня 44499,38 грн. та за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2008 року в сумі 70393,81 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 58267,16 грн., заборгованість за процентами 10943,85 грн., пеня 1182,80 грн. З метою виконання зобовязань за цими кредитними договорами між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки, за якими вони поручилися перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 Взяті на себе зобовязання позичальник не виконує. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитними договорами, яка дорівнює 2.959.200,61 грн. та судові витрати по справі (т.1 а.с.3-4,117-120, т.2 а.с.21-24).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року позовні вимоги задоволені частково (т.2 а.с.183-184):

-стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.12.2007 року в сумі 1555716,14 грн.;

-стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.01.2008 року в сумі 1333090,66 грн.;

-стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.01.2008 року в сумі 70393,81 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення суду змінено в частині розподілу судових витрат, а в іншій частині залишено без змін (т.3 а.с.62-64).

В апеляційній скарзі (т.3 а.с.75-76) ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відмовивши у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами, оскільки:

- в порушення вимог ст.76 ЦПК України ОСОБА_2 не була вручена судова повістка;

- суд при ухваленні рішення керувався лише доказами, наданими банком, в той час як ніяких договорів поруки ОСОБА_2 не підписував.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, в тому числі щодо розміру заборгованості за кредитними договорами, ОСОБА_2 не оскаржує.

Рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за кредитними договорами залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, підстав для перегляду якого в порядку ст.318 ЦПК України немає.

За відсутності доводів апеляційної скарги щодо розміру заборгованості за кредитними договорами рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитні договори, виконання яких забезпечено договорами поруки, укладеними з відповідачем ОСОБА_2; внаслідок невиконання умов кредитного договору з боку позичальника виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_2, як з поручителя.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Зі справи вбачається, що в суді першої інстанції розгляд справи здійснено та судове рішення ухвалено у відсутність відповідача ОСОБА_2, який на час розгляду справи згідно з реєстрацією за місцем свого проживання в м. Запоріжжя не був повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до внесених до ст.311 ЦПК України змін, які набрали чинність з 30.07.2010 року, не повідомлення судом першої інстанції будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином про час і місце судового засідання, не є для суду апеляційної інстанції підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому доводи апеляційної скарги про поважні причини неявки відповідача в судове засідання самі по собі не є підставою для скасування судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 21 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 0 на суму 145000,00 доларів США (т.2 а.с.25-30),

- 25 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 0 на суму 123000,00 доларів США (т.2 а.с.45-52),

- 25 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № 0 на суму 7952,29 доларів США (т.2 а.с.68-74).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- 21 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0/П1 по кредиту № 0 від 21 грудня 2007 року (т.2 а.с.92-93),

- 25 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0/0/П1 по кредиту № 0 від 25 січня 2008 року (т.2 а.с.96-97).

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Правильно встановивши в мотивувальній частині судового рішення, що між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено два договори поруки, якими встановлено відповідальність відповідача ОСОБА_2 за невиконання позичальником ОСОБА_3 зобовязань лише за двома кредитними договорами № 0 від 21 грудня 2007 року та № 0 від 25 січня 2008 року, суд першої інстанції помилково в резолютивній частині рішення стягнув з відповідача ОСОБА_2 солідарно з позичальником ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 січня 2008 року, про забезпечення якого між банком та відповідачем ОСОБА_2 договір поруки не укладався.

Як вбачається зі справи, висновки суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду щодо укладення між банком та відповідачем ОСОБА_2 двох договорів поруки в забезпечення лише двох кредитних договорів банком не були оскаржені.

Заперечення представника банку в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції щодо забезпечення договором поруки № 0/0/П1 від 25 січня 2008 року зобовязань за кредитними договорами № 0 та № 0 від 25 січня 2008 року є безпідставними, оскільки згідно з п.1.1. цього договору поруки поручитель ОСОБА_2 зобовязується перед банком відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань лише за кредитним договором № 0 від 25 січня 2008 року.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову банку про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 січня 2008 року підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову банку до відповідача ОСОБА_2 в цій частині.

Тому відповідно до ст.318 ЦПК України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року в зазначеній частині підлягає скасуванню.

В той же час не можуть бути прийняті до уваги у якості підстави для скасування судового рішення в іншій частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що договори поруки ним не були підписані.

Як вбачається зі справи відповідач ОСОБА_2 з позовами про визнання недійсними укладених між ним та банком договорів поруки до суду не звертався.

Разом з тим згідно правової позиції, викладеної постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, відсутність позову про визнання договору поруки недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів поручителя при вирішенні справи за позовом банку до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тому за клопотанням відповідача у справі проведено почеркознавчу експертизу з питання чи виконані підписи у договорах поруки № 0/П1 від 21 грудня 2007 року та № 0/0/П1 від 25 січня 2008 року ОСОБА_2

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 5416-15 від 07.06.2016 року (т.3 а.с.230-242):

- підписи від імені ОСОБА_2 у договорах поруки № 0/П1 від 21 грудня 2007 року та № 0/0/П1 від 25 січня 2008 року та підписи від імені ОСОБА_2 в договорі іпотеки № 0/ 0/0/З від 12.02.2008 року (т.3 а.с.211-214), укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 489, та в договорі іпотеки № 0/0/З від 13.03.2008 року (т.3 а.с.215-218), укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1114, виконані однією особою,

- підписи від імені ОСОБА_2 у договорах поруки № 0/П1 від 21 грудня 2007 року та № 0/0/П1 від 25 січня 2008 року та підписи від імені ОСОБА_2 в наданих ним квитанціях, а також експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 виконані різними особами.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції, враховуючи, що договори іпотеки з підписом ОСОБА_2 були посвідчені нотаріусом, а згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи експертизи підписи від імені ОСОБА_2 в спірних договорах поруки та в договорах іпотеки, які укладені протягом грудня 2007 року березня 2008 року, виконані однією особою, приходить до висновку про те, що підписи в спірних договорах поруки від імені ОСОБА_2 виконані саме ОСОБА_2

Відмінність підпису від імені ОСОБА_2 в наданих ним квитанціях та в експериментальних зразках його підпису вказаних висновків апеляційного суду не спростовує.

В той же час незмінність підпису від імені ОСОБА_2 в наданих ним квитанціях за 2008 рік та в експериментальних зразках, виконаних в 2015 році, зважаючи на наявність у відповідача ОСОБА_2 брата ОСОБА_3 (також відповідача у справі), дає підстави вважати надані ОСОБА_2 «вільні зразки підпису» неналежними доказами, виготовленими спеціально для проведення еспертизи.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову банку до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 0 від 21 грудня 2007 року та № 0 від 25 січня 2008 року є безпідставними.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.01.2008 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року в цій частині скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.01.2008 року відмовити.

В решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року в оскарженій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: