Справа № 132/868/16-ц
Провадження № 2/132/373/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2016 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

при секретарі Безулій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки в долі квартири, стягнення суми заборгованості по комунальних платежах, стягнення судових витрат та витрат за надання правових послуг, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про збільшення частки в долі квартири, стягнення суми заборгованості по комунальних платежах, стягнення судових витрат та витрат за надання правових послуг.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2001 року між ним та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 49360 грн.

23 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 було вирішено видати позивачу ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вказану квартиру.

12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідачка перейшла на своє дошлюбне прізвище «Олійник».

Від спільного шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою вул. ОСОБА_7 (Дзержинського), 44, кв. 4 в м. Калинівка, Вінницької області.

З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає.

Незважаючи на те, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року про розірвання шлюбу набуло законної сили 22 березня 2013 року, відповідачка ОСОБА_6 жодного разу не внесла плату на погашення кредиту, а лише ухиляється від сплати. Після припинення шлюбних відносин, залишки кредиту позивач виплачує сам із своїх особистих коштів.

В звязку з цим позивач вважає, що за суму несплаченого кредиту, може вимагати збільшення на його користь ідеальної частки квартири.

Крім того, з часу розлучення відповідачка ОСОБА_6 не сплачувала комунальні платежі хоча проживала в спірній квартирі до липня 2013 року, тому звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, навели доводи аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечувала. Свою позицію обґрунтувала тим, що до розірвання шлюбу вона з позивачем проживали як сім'я, вели спільний бюджет, господарство. Кошти за комунальні послуги платились як нею так і позивачем. В зв'язку з недосягненням згоди про поділ майна між ними, вона була змушена в серпні 2013 року подати позов про поділ спільного майна подружжя.

17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду її позов було задоволено, визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири, та розподілено борг по кредиту.

08 квітня 2015 року апеляційним судом Вінницької області було винесено ухвалу, якою було апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року залишено без змін.

08 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції набуло законної сили.

Після чого вона провела державну реєстрацію права власності на 1/2 частину спірної квартири. До цього часу вона не була співвласником, оскільки право власності на квартиру було оформлено на позивача ОСОБА_1

Оскільки вона стала власницею 1/2 частини квартири, а позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди з приводу вселення та користування спірною квартирою, вона змушена була звернутися з позовом до Калинівського районного суду про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою. 02 грудня 2015 року ухвалено ухвалу про відкриття провадження у справі, копія ухвали додається. Будучи власником частини квартири, вона - ОСОБА_2 позбавлена можливості користуватися своєю часткою квартири, не має можливості вселитися, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить їй в цьому перешкоди, порушуючи гарантовані Конституцією України права як власника. В звязку із вищевикладеним вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності та просить суд відмовити в задоволені позову в звязку з безпідставністю заявлених вимог.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки в долі квартири, стягнення суми заборгованості по комунальних платежах, стягнення судових витрат та витрат за надання правових послуг слід відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст. 58 ч. 1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ч. 2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 08 лютого 2001 року між позивачем ОСОБА_1 та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: вул. ОСОБА_7 (Дзержинського), 44 кв.4 в м. Калинівка в сумі 49360 грн.

23 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 було вирішено видати позивачу ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вказану квартиру.

12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, після чого відповідачка перейшла на своє дошлюбне прізвище «Олійник».

Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за відповідачкою ОСОБА_6 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою вул. ОСОБА_7 (Дзержинського), 44, кв. 4 в м. Калинівка, Вінницької області. Проведено розподіл боргу колишнього подружжя «Вольф», а саме: по 1/2 частині на ОСОБА_6 та ОСОБА_1, згідно кредитної угоди №008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн., з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобовязань 31 грудня 2024 року.

Суд, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, не вбачає при цьому підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони є безпідставними.

Факт несплати відповідачкою ОСОБА_2 коштів на погашення кредиту не є беззаперечною підставою визнати заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 законним і обґрунтованим, оскільки судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачка на даний час вирішує питання з Вінницьким регіональним управлінням «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з приводу виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.02.2015 року в частині розподілу боргу колишнього подружжя «Вольф».

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює стаття 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В позові позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він регулярно сплачував всі комунальні платежі, що підтверджується копіями цих платежів, однак в судовому засіданні встановлено те, що хоч і відповідачка ОСОБА_2 є власником 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою вул. ОСОБА_7 (Дзержинського), 44, кв. 4 в м. Калинівка, Вінницької області, але в даній квартирі не проживає, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в користуванні власністю, а отже не користується комунальними послугами.

Якщо позивач ОСОБА_1 вважає, що сплатив значно більшу суму коштів за комунальні платежі ніж повинен був сплатити, тоді він повинен звернутися до суду із позовом до відповідачки про стягнення надмірно сплачених коштів за оплату комунальних платежів, а не за рахунок цього збільшувати розмір ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою вул. ОСОБА_7 (Дзержинського), 44, кв. 4 в м. Калинівка, Вінницької області.

У звязку з відмовою в позові, судові витрати, а також витрати за надання правових послуг, які сплачені позивачем ОСОБА_1, стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 355-358 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки в долі квартири, стягнення суми заборгованості по комунальних платежах, стягнення судових витрат та витрат за надання правових послуг відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог.

В зв'язку з проголошенням у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини судового рішення суд повідомляє, що з повним рішенням сторонни зможуть ознайомитись 23 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: