Справа № 2/2218/6066/11
Справа № 4-c/686/152/16
Ухвала

Іменем України

17 листопада 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, -

встановив:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулося ПАТ «Родовід Банк» з вказаною скаргою в якій зазначено, що 26 грудня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було ухвалено рішення у цивільній справі 2-6066/11 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 23 квітня 2014 року на підставі вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у першому відділі ДВС м. Хмельницького. 08 серпня 2016 року АТ «Родовід Банк» отримав постанову державного виконавця від 14.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Вважає вказану постанову незаконною. Так, державним виконавцем не було здійснено всі необхідних дій з метою виявлення належного боржнику майна, зокрема ним не були направлені необхідні клопотання про примусове проникнення до належної боржнику квартири з метою виявлення, опису та арешту майна, на яке можливо звернути стягнення.

В судове засідання представник АТ «Родовід Банк» не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. На задоволенні скарги наполягав.

Представник Першого відділу ДВС м. Хмельницького, а також заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися. Причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Перевіривши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2011 року (справа № 2-6066/2011) позов ПАТ «Родовід Банк» був задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у сумі 5000,07 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 4,70 гривень, заборгованість за управлінням кредитом у сумі 1765,81 гривень та пеню у сумі 1000 гривень, а всього 7770,58 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 200 гривень.

На підставі вказаного рішення 23 квітня 2014 року стягувачу судом був виданий виконавчий лист, який був предявлений до примусового виконання до Першого міського відділу ДВС ХМРУЮ.

Згідно оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця Першого міського віллу ДВС ХМРУЮ від 13.01.2016 року було відкрито виконавче провадження №49788574.

Постановою державного виконавця від 14.06.2016 року виконавчий лист №2-6066/11 від 23.04.2014 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області був повернутий стягувачу, а виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст..50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно вказаної постанови державного виконавця мотивом прийняття такого рішення стало відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст..124 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обовязкові до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1, ч.1 ст. 2 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (пункти 3-6, 15, 20 ч.3 ст. 11 Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже за приписами вказаних норм під час здійснення примусового виконання рішення суду стосовно стягнення коштів з боржника державний виконавець зобовязаний вживати всі необхідних заходів стосовно виявлення належного боржнику майна на яке може бути звернуто стягнення.

З оглянутих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем здійснювалися заходи стосовно виявлення майна боржника, зокрема направлялися відповідні запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, до єдиного державного реєстру МВС. Згідно наявних у матеріалах виконавчого провадження відповідей встановлено, що ОСОБА_2 не зареєстрована в органах ДПС як платник податків, не отримує пенсію та на обліку як особа, яка працює за трудовим та цивільно-правовим договорами не перебуває, останнє її місце роботи невідомо; транспортні засоби, зареєстровані на її імя відсутні.

Разом з цим встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок №6, який розташований за адресою: Хмельницький район, с. Педоси, вул.. Огородня.

Також суд звертає свою увагу на те, що державним виконавцем не було здійснено належних дій стосовно огляду з метою виявлення та опису належного боржнику майна за адресою його постійного проживання (м. Хмельницький, вул.. Гарнізонна, 2. кв.6), чи належному останній на праві власності будинку у с. Педоси Хмельницького району. Матеріали справи не містять жодних даних стосовно того, що державним виконавцем вчинялися дії стосовно перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця.

В матеріалах справи міститься акт від 06.06.2016 року про те, що за виходом за адресою: АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив.

Водночас суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні відомості про те, чи зясовувалося державним виконавцем про місце фактичного перебування боржника, хто саме проживає за вказаною адресою (відсутні відповідні пояснення сусідів, посадових осіб, організацій, які обслуговують вказаний будинок тощо). Відсутні відомості стосовно звернення державного виконавця щодо надання дозволу на примусове проникнення до належного боржнику помешкання.

Отже з представлених матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем не були вжиті всі необхідні заходи щодо виявлення майна боржника на яке може бути звернуто стягнення.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що державним виконавцем передчасно та безпідставно було завершено виконавче провадження та винесена постава про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Стосовно вимог скаржника про зобовязання відновити виконавче провадження суд зазначає, що відповідно до приписів ст..51 ЗУ «Про виконавче провадження» скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого листа, є самостійною підставою для відновлення виконавче провадження.

Отже у цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 14.06.2016 року постановлену у виконавчому провадженні №49788574 про завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа №2-6066/11, виданого 23.04.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

В решті у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: