Справа № 530/737/16-ц
Номер провадження 2/530/446/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про встановлення факту належності документа та визнання права приватної власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про встановлення належності документа та визнання права приватної власності в порядку спадкування.

В судове засідання позивач не з»явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Третя особа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» належним чином повідомлена. Заяв, клопотань від неї не надійшло.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Суд, зачитавши заяву позивачки, яка підтримала свої позовні вимоги, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, 27 вересня 1958 року народилася ОСОБА_1. Свідоцтво про народження НІ-ЯР № 460715 видане 15 жовтня 1958 року Дейкалівською сільською радою Зіньківського району, Полтавської області. В свідоцтві про народження батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.(а.с.9).

04 листопада 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, в якому земельну частку (пай), державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 № 508098 від 15.06.2001 року, майновий пай - свідоцтво про право власності на майновий пай серія ПО № 087239 від 14.06.2001 року, що знаходяться на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області, земельні ділянки: державний акт серія ЯГ № 347794 від 17.11.2006 року, державний акт серія ЯГ № 347795 від 17.11.2006 року, державний акт серія ЯГ №т347796 від 17.11.2006 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Фрунзе в с. Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області, грошові вклади по рахунках, які знаходяться в Дейкалівському відділенні ВАТ «Ощадбанк» 3181/04 заповіла дочці ОСОБА_1 (а.с.11).

10 березня 2015 року у віці 86 років померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 291104 видане виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області 12 березня 2015 року. (а.с.12).

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3, заведена 23 вересня 2015 року за № 72-2015 на підставі заяви її дочки ОСОБА_1.

На день смерті ОСОБА_3 проживала в будинковолодінні по вулиці Миру № 9 «а» в селі Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області згідно господарської книги № 5, особовий рахунок № 337, яке станом на 01.07.1990 року відносилося до типу колгоспного двору та була головою двору.(а.с.13).

Згідно розпорядження сільського голови Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області № 03-РГ від 19.02.2016 року вулиця Фрунзе в селі Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області перейменована на вулицю Миру (а.с.14).

ОСОБА_1 є спадкоємцем майна за заповітом після померлої ОСОБА_3.

Відповідно до віїмог ст.1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як спадкоємець за заповітом майна померлої ОСОБА_3, ОСОБА_1 має намір успадкувати спадкове майно, але не може здійснити своє право і успадкувати спадкове майно в нотаріальному порядку, причиною цього являється винесена приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тим, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться під номером 9 «а» на вулиці Миру в селі Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області, правовстановлюючий документ - свідоцтво на право особистої власності № 14 на жилий будинок видане виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області 15.12.1988 року на імя голови колгоспного двору ОСОБА_4, а не на імя спадкодавця - ОСОБА_3. Крім того, оригінал свідоцтва відсутній. Згідно з пп. 4.15. п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Відповідно до ч.З ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.4.15 гл.10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться під № 9а по вулиці Миру в селі Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області, що входить до спадкового майна, має статус колгоспного двору (а.с.13).

В свідоцтві на право особистої власності № 14 на жилий будинок, виданий виконкомом Дейкалівської сільської ради від 15 грудня 1988 року помилково записано ОСОБА_4, хоча фактично необхідно було записати ОСОБА_3.

Вище викладене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, успадкувати і належним чином зареєструвати належне померлій ОСОБА_3 спадкове майно, спадкоємець ОСОБА_1 може тільки через суд, звернувшись із заявою про встановлення належності документа та визнання права власності на спадкове майно.

Факт того, що при житті ОСОБА_3 мала спадкове майно, яке після її смерті може належати спадкоємцю за заповітом підтверджується її паспортом, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, довідками Дейкалівської сільської ради, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_5 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1991 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а відповідно до ч.2 ст. 123 ЦК Української РСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, влючаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. 563 ЦК Української РСР, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство у майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «спадкове право» ЦК Української РСР. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Відповідно до пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п»ятої черг, відповідно до статей 1263-1265 ЦК України. У такому разі право прийняття спадщини в особи, яка є спадкоємцем за законом третьої, четвертої та п»ятої черг здійснюється у строки, встановлені ч.2 ст.1270 ЦК України.

Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 і №69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. г) п.6 Постанови №20 від 22.12.95 р. Про судову практику у справах за позовами по захист права приватної власності, згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

З цих підстав позов заявлено до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області - органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та за місцем знаходження обєкта нерухомого майна, про право на яке заявлено цей позов.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про встановлення належності документа та визнання права приватної власності в порядку спадкування задоволити повністю.

Встановити, що свідоцтво про право особистої власності №14 на житловий будинок, що розташований за адресою: вулиця Миру будинок № 9а в селі Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області видане виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області 15.12.1988 року на імя голови колгоспного двору, в якому помилково записано ОСОБА_4 належить ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_1, уродженкою та жителькою села Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області, що мешкає за адресою: вулиця Миру,9а, с.Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вулиця Миру будинок № 9а в селі Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області, який відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок складається з будівель і споруд позначених на плані: житловий будинок, позначений літерою А-1; літня кухня позначена літерою -В,в; погріб вхідний позначений літерою Б; сарай позначений літерою Г, г, Е; Д- вбиральня, колодязь питний позначений літерою - К, що належав на праві приватної власності померлій 10 березня 2015 року ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6