Справа № 694/705/16-ц
провадження 2/694/394/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.06.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд в складі:

головуючого - судді Сакун Д. І.

при секретарі Матвієнко А. А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в якій зазначив, що 19 жовтня 2005 року померла ОСОБА_4, яка за життя склала заповіт, відповідно до якого, вона заповіла все належне їй на день смерті майно батькові позивача ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_5 До складу спадкового майна увійшов будинок, що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40. На момент смерті ОСОБА_4 батько позивача проживав разом з нею у вказаному будинку і після смерті залишився проживати також. Володів і користувався спадковим майном сплачував комунальні послуги, вів домашнє господарство, обробляв присадибну ділянку. Вказує, що ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, проте свідоцтва про право на спадщину не отримав і помер 4 квітня 2015 року. З метою прийняття спадщини після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку із відповідною заявою, проте свідоцтво про право на спадщину за законом на частину вказаного будинку позивач не отримав, оскільки його батько за життя не оформив право власності на нього. Як встановлено позивачем спірне домоволодіння повністю належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи наведене просить визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40 в порядку спадкування за законом, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину від 30.06.2006р. № 2349, видане нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 на будинковолодіння що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40 . Просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 М в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Подав через канцелярію суду заперечення, якому зазначив, що фактично його брат ОСОБА_5 почав проживати в будинку матері без прописки, ніде не працював, фактично жив за рахунок материної пенсії, зловживав спиртними напоями. Коли постало питання про спадкування будинку, ОСОБА_5 запропонував оформити всю спадщину на нього, але при умові що всі фінансові витрати повязані із річними поминками, памятником матері, відповідач візьме на себе. Досягши по цьому питанню згоди вони звернулися до Звенигородської державної нотаріальної контори, де ОСОБА_5 написав заяву про відмову від спадщини на користь відповідача. Після чого відповідач належним чином переоформив все спадкове майно на себе, виконав взяті на себе зобовязання щодо поминок, поставив памятника на могилі матері. Так як його брат ОСОБА_5 після смерті матері не мав де жити, ніде не працював, пенсії не отримував, відповідач дозволив йому безоплатно проживати в успадкованому ним будинку. Оскільки ОСОБА_5, який являється батьком позивача, відповідно до вимог ст.1268,1273 Цивільного кодексу України особисто відмовився від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, шляхом написання заяви про відмову від прийняття спадщини в Звенигородській державній нотаріальній конторі, то згідно ч.5 ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відтак важає, що частка на яку він мав право, перейшла до відповідача правомірно.

Враховуючи наведене просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2005 року померла ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-СР №026452.

За її життя нею було складено заповіт від 2 жовтня 2001 року, відповідно до якого, вона заповіла все належне їй на день смерті майно батькові позивача ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_2

До складу спадкового майна увійшов будинок, що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40.

На момент смерті ОСОБА_4 батько позивача проживав разом з нею у вказаному будинку і після смерті залишився проживати також, що не заперечується відповідачем по справі.

ОСОБА_4 за життя в межах строку прийняття спадщини було подано заяву від 14.04.2006р. про відмову від спадщини після померлої матері ОСОБА_4

ОСОБА_2 було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 у встановлений законом строк.

30.06.2006 р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2349, відповідно до якого спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Згідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Ч.1 ст.1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Відмова від спадщини це односторонній правочин.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Заява померлого батька позивача ОСОБА_4 про відмову від спадщини на користь відповідача подана у встановлений законом строк, не відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, на даний час є чинною, недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229 - 231, 233 ЦК України, не визнана.

Відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 правомірно набуте право власності на спірне домоволодіння.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як передбачено Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Проте підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсним судом не встановлено.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 328, 1216-1218, 1220, 1268-1274, 1296, 1297, 1301 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Д.І. Сакун