АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3084/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2886/16Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.

При секретарі: Маладиці Л.В.

Розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справуза апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що16.05.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № PLKPG100003830 для споживчих цілей, а саме придбання квартири. Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № PLKPG100003830 від 16.05.2007 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Зазначала, що умови кредитного договору є несправедливими та такими, що не відповідають нормам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», та нормам Постанови НБУ від 10.05.2007 року №168, крім того при укладенні договору мав місце обман, в зв'язку з чим просила суд визнати ці договори недійсними.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог позов ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 прохала рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неповно встановлені обставини справи, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

( правові позиції ВСУ у справі № 6-2766)

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що 16.05.2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № PLKPG100003830 (надалі Кредитний договір), згідно якого кредитор надав позичальнику 25505,00 доларів США зі строком повернення до 14.05.2027 року зі сплатою за користування кредитом 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8-10 т. 1).

Для забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором № PLKPG100003830 від 16 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки , згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на 5-му поверсі п»ятиповерхового цегляного будинку загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м. (а.с.11-12 т. 1).

Згідно п. 7.1. Кредитного договору, банк зобов"язався надати позичальникові кредитні кошти готівкою через касу банку з 16.05.2007 року по 14.05.2027 року включно у вигляді простої кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 25505,00 доларів США, на наступні цілі :купівлю квартири у сумі 20800,00долларів США , а також 4705,00долларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,%на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11.даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу , згідно п.6.2. даного договору.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку :

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 273,05 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів. - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту(залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

В пункті 6.5. Кредитного договору зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п. п. 6.2., 7.1. Кредитного договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки.

Згідно п.7.5. Кредитного договору при достроковому погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 0,00%.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у банку права на отримання комісійних виплат є необґрунтовані. Зазначені вище норми матеріального права не містять такої заборони.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсними кредитного договору№ PLKPG100003830 від 16 травня 2007 та договору іпотеки від 16 травня 2007 року, місцевий суд виходив з положень ст. ст. 626, 627, 628, 638, 203, 204, 215 ЦК України та прийшов до висновків, що умови кредитного договору відповідають нормам цивільного законодавства та їм не суперечать, договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо істотних умов цього договору. Обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною щодо вищезазначеного кредитного договору в судовому засіданні не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності умов договору вимогам Постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168 в частині ненадання споживачу інформації про умови кредитування та сукупної вартості кредиту також свого підтвердження не знайшли.

Як зазначено вище , в договорі чітко містяться умови щодо сукупної вартості кредиту. Протягом декількох років з моменту укладення договору позивачка виконувала умови договору належним чином.

Також матеріали справи не містять доказів звернення позивачки до банку на час укладення договору з вимогою надати їй інформацію щодо сукупної вартостікредиту, чи іншої інформації, яку вона бажала б отримати. Також відсутні будь які докази які б свідчили, що банком було свідомо надано недостовірну чи неповну інформацію.

Таким чином жодних доказів що на час укладення договору було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» чи мав факт обману позивачки , надано не було.

Позивачка мала реальну можливість оцінити суми переплати по кредиту та доцільність його отримання та з'ясувати всі незрозумілі для неї деталі договору.

Щодо невідповідності п.33.2. Договору іпотеки умовам кредитного договору, а саме в договорі іпотеки вказано, що кредит надано в сумі 30705,00 доларів США, а щомісячний платіж складає 341,31 доларів США (а.с.12), то місцевий суд прийшов до висновків, що даний факт свідчить про наявність помилки, а не введення в оману позивача, що вбачається з наданого відповідачем оригіналу примірника даного договору, в останньому зроблені відповідні виправлення.

Зазначені висновки місцевого суду повністю відповідають як встановленим обставинам у справі так і вимогам матеріального права.

Спір, щодо розміру платежів , законності підвищення банком відсоткової ставки, щодо наявності чи відсутності заборгованості за договором , права банку на відкриття семи рахунків за дорученням позивача , який виник в процесі виконання договору не свідчить про наявність підстав для визнання договору кредиту та іпотечного договору недійсним в цілому.

Жодних доказів, що сторони діяли недобросовісно при укладенні договору, матеріали справи та доводи апеляційної скарги не містять.

Оцінку наявним у справі доказам місцевий суд провів у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України врахувавши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо. а також достатність і взаємнийзв'язок доказів у їхсукупності.

Постанова Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 26251- св14 не є судовим прецедентом обов'язковим для застосування.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) В.І. Акопян

О.А. Лобов

З оригіналом згідно

Суддя П.С. Абрамов