Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно із кредитним договором від 14 червня 2005 року №VO00GF00000033, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2, останньому надано кредит в розмірі 21000 доларів США на термін до 16.06.2025 року.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за цим договором між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_6 (прізвище якої змінилось на ОСОБА_4 у звязку з одруженням) укладено договори поруки, відповідно до яких боржник та поручителі кожен зокрема несуть відповідальність як солідарні боржники.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 18070,72 доларів США, що еквівалентно станом на 01.07.2015 року 379485,12 грн., з яких 16624,45 доларів США - борг за кредитом, 1063,71 доларів США за процентами, 226,80 доларів США борг за комісією, та 155,76 доларів США пеня.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2016 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 17914,96 доларів США та 3270,96 грн. пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 17914,96 доларів США та 3270,96 грн. пені. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав усі умови договору, надавши кредитні кошти відповідачу, однак у звязку з неналежним виконанням покладених на нього зобовязань утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з боржника і з поручителів за договорами поруки.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №VO00GF00000033, згідно з яким останньому надано кредит в розмірі 21000 доларів США на термін до 16.06.2025 року.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 між банком та ОСОБА_3, а також між банком і ОСОБА_4 укладено договори поруки, відповідно до яких відповідачі несуть відповідальність як солідарні боржники.

Як встановлено матеріалами справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення боргу в свою користь 15 липня 2015 року.

Банк як позивач покликається на те, що у звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором перед банком станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 18070,72 доларів США, що складається із тіла кредиту, процентів, комісії за користування кредитом та пені.

На підтвердження позову банк надав відповідний розрахунок заборгованості, копії кредитного договору і договорів поруки, копію банківської ліцензії, повідомлення-претензії, копію статуту (а.с.5-28).

Разом з тим, судом встановлено, що 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (як продавцем) та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» («ЮМЛ») (Ukraine Mortgage Loan Finanсe No.1 PLC) (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договорами про іпотечні кредити, в тому числі і щодо зобовязань ОСОБА_2

Зі змісту даного договору вбачається, що покупна ціна за договором становить 180 мільйонів доларів США, поняття «права вимоги за кредитами» означає всі права вимоги, існуючі або майбутні, чинні або ті, що виникають під умовою, продавця як кредитора до позичальника щодо сплати основної суми, процентів та всіх інших платежів за кредитом. Для уникнення сумнівів, права вимоги за кредитами включають будь-які та всі права щодо використання засобів захисту прав кредитора за кредитами стосовно погашення позичальниками будь-яких та всіх їх зобовязань за кредитами.

Відповідно до п.2.3 Договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19 лютого 2007 року сторони домовилися, відповідно до ст.656 ЦК України, що до цього договору застосовуються положення, що регулюють операції купівлі-продажу прав вимоги. Намір сторін не полягає в тому, щоб цей договір передбачав або щоб документував операцію факторингу, або щоб відступлення основних іпотечних активів за цим договором здійснювалася шляхом факторингу або становило частину операції факторингу.

Заперечуючи позов, представник відповідача надав пояснення, обґрунтовуючи їх тим, що 19.02.2007 року ЗАТ КБ "Приватбанк" продав (відступив) свої права за договором про іпотечні кредити на користь іноземної компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» та з цієї дати всі права вимоги належать новому кредитору, а в банку такі права відсутні.

Ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як видно із наданої банком виписки з рахунку (а.с.227-233), внаслідок укладеного договору про відступлення права вимоги на рахунок ОСОБА_2 внесено 20417,33 доларів США для погашення кредиту.

Звертаючись до суду з позовом в даній справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права на предявлення позовних вимог. Позов міг бути предявлений самим кредитором, або в його інтересах представником, а не банком в своїх інтересах, оскільки жодних прав ПАТ КБ «ПриватБанк» не було порушено.

В матеріалах справи також є копія договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року, укладений між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» (в якості продавця) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупця) і «ТМФ Трасті Лімітед» (в якості довірчого управителя), за яким продавець погоджується продати, а покупець - купити відповідні основні іпотечні активи згідно з Переліком активів вартістю 212 746 107,98 грн., що означає сукупну вартість обєктів майна за відповідними іпотеками, зазначеними у цьому Переліку.

Відповідно до п.1.1 Договору відступлення «ціна викупу» означає 23164742,21 доларів США, що складається з невиплаченого залишку за основною сумою боргу за відповідними кредитами та нарахованих процентів за відповідними кредитами. Поняття «нараховані проценти» означає усі проценти, які були нараховані, але не підлягають сплаті боржником за відповідним кредитом до дати здійснення розрахунків, на яку відповідний кредит продається продавцем на користь покупця згідно з цим договором. Термін «дата розрахунку» визначена договором як 14 квітня 2016 року або інша дата, погоджена письмово між продавцем та покупцем, за умови, що така інша дата припадає на дату, що не є пізнішою за 15 квітня 2016 року, що є наступною датою сплати процентів за облігаціями.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді позивач не надав суду жодних документів на підтвердження правового статусу юридичної особи нового кредитора, якому банк продав право вимоги за кредитом ОСОБА_2, а також на підтвердження наявності в іноземної компанії «ЮМЛ» відповідних документів на право здійснення банківської діяльності у сфері валютного кредитування та отримання платежів в іноземній валюті на території України.

Поряд з цим, як вказано у договорі про відступлення прав вимоги від 14.04.2016 р., стороною договору, крім продавця і покупця, які були сторонами у попередньому договорі купівлі-продажу прав вимоги від 19 лютого 2007 року, є компанія «ТМФ Трасті Лімітед» як довірчий управитель, яка також не була залучена до участі у даній справі.

Ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають, зокрема із договорів та інших правочинів та дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як передбачено ст.ст. 11, 31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. При цьому особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вийти за межі позовних вимог суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом, і з дотриманням загальних засад цивільного судочинства.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, банк у ході розгляду даної справи підставу свого позову не змінював, судом жодних процесуальних рішень щодо заміни кредитора не ухвалювалось, тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що через повторне відступлення прав вимоги 14 квітня 2016 року компанією «ЮМЛ» в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за спірним кредитним договором банк є належним позивачем у справі, що і потягло за собою невірний висновок про задоволення позову.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, банк ставить вимоги до боржника та його поручителів, однак зі змісту прохальної частини позову слідує, що він просить стягнути на свою користь солідарно заборгованість з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Однак жодних вимог до ОСОБА_4 позивачем не заявлено, тому, ухвалюючи судове рішення про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 суд вийшов за межі заявлених у справі позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді