АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3569/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2766/16Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, вироком Київського районного суду м. Полтави від 30.10.2009 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2010 року, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України.

Одночасно, стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілих ОСОБА_4 6000 грн., на користь ОСОБА_3 3000 грн. та ОСОБА_5 1975 грн.

На підставі вказаного вироку, судом були видані виконавчі листі, які перебували на виконанні в Ленінського ВДВС м. Полтави.

При примусовому виконанні останніх, вищезазначені кошти стягнуті з боржника на користь стягувачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим виконавчі провадження закриті на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2010 року скасовано, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового апеляційного розгляду, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.02.2015 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 20.10.2009 року відносно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільних позовів скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

В подальшому, потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином.

Розглядаючи вказаний позов в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки протиправними діями відповідача потерпілим від злочину була завдана моральна та матеріальна шкода при обставинах, встановлених вироком суду, які згідно до положень ст. 61 ЦПК України, повторному доказуванню не підлягають.

При цьому, суд першої інстанції погодився з розміром матеріальної та моральної шкоди, визнавши її співмірною з характером та обсягом моральних страждань потерпілих, а також прийшов до висновку про доведеність розміру матеріальної шкоди.

Одночасно, судом було враховано те, що на час розгляду даного позову відповідач на підставі виданих по кримінальній справі виконавчих листів виплатив потерпілим завдану злочином моральну та матеріальну шкоду, а відтак повторно стягувати на користь потерпілих ту саму шкоду правових підстав не має.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманих потерпілими ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 коштів, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кошти в розмірі 10 975 грн. були враховані при розгляді позову потерпілих в порядку цивільного судочинства як обґрунтоване відшкодування за спричинену внаслідок злочину моральну та матеріальну шкоду, а підставою для відмови в їх повторному стягненні став факт виплати засудженим цих коштів в порядку примусового виконання вироку, зазначені кошти не можуть бути визнані незаконно отриманими.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідачів незаконно отриманих з нього коштів, позивач керувався ст.ст. 386,387 ЦК України, які регулюють право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння, в тому числі і від добросовісного набувача.

Між тим, зазначені норми права не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки регулюють зовсім інші правовідносини.

При цьому, сама по собі вимога позивача про стягнення коштів з відповідачів не відповідає способу захисту порушеного права при розгляді віндикаційних позовів, за змістом яких власник здійснює захист права власності шляхом витребування того чи іншого майна.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що не підлягають задоволенню зазначені вимоги і з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідачами кошти були отримані на достатній правовій підставі - в ході виконання судового рішення, а після скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, судовим рішенням, постановленим в порядку цивільного судочинства, було підтверджено обґрунтованість вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в розмірі, визначеному самими потерпілими та відповідаючим розміру отриманих потерпілими в порядку примусового виконання коштів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню і в порядку вирішення питання про поворот виконання, розгляд яких здійснюється не за правилами позовного провадження, а має інший процесуальний порядок, визначений положеннями ст. 380 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, з якими законодавство пов'язує підстави для скасування судового рішення.

Так, апелянт вважає, що суд безпідставно здійснив «взаємозалік» між стягнутими в порядку примусового виконання судового рішення коштів з тими коштами, які були предметом позову потерпілих, заявленими ними в порядку цивільного судочинства.

Відхиляючи зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що згідно до вимог статей 10,60,179 ЦПК України позивач повинен був довести підставність своїх вимог про стягнення з відповідачів коштів, тобто довести незаконність дій відповідачів в частині отримання з нього цих коштів. Натомість, заявляючи вимогу про стягнення коштів, позивач не зазначає в чому саме полягає протиправність дій відповідачів та відповідно не доводить суду вказану обставину, позаяк не наводить відповідну правову норму, на підставі якої в нього виникло право на судовий захист у обраний ним спосіб .

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.