Справа № 573/1193/16-ц
Номер провадження 2/573/474/16
РІШЕННЯ

іменем України

06 липня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову,

В С Т А Н О В И В :

15 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білопільської міської ради про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову до квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року затверджена мирова угода між ним та ОСОБА_2, за умовами якої сторони домовилися про те, що позивач відшкодовує ОСОБА_2 кошти у сумі 000 грн., що становлять витрати, пов'язані із позовом. У свою чергу ОСОБА_2 відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою двору шляхом знесення самочинних прибудов до житлового будинку №8 по вул. О.Олеся в м. Білопілля Сумської області, стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 3000 грн. та залишити прибудову до квартири №3 за умови, що вона не заважатиме проїзду у двір загального користування. Відшкодування коштів відбулося 09 грудня 2015 року. Провадження по справі було закрито. Після цього був укладений договір суперфіцій між позивачем та головою Білопільської міської ради, згідно якого суперфіціар надає, а позивач суперфіціарій приймає в строкове безоплатне користування земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 для реконструкції квартири з добудовою, яка вважається самочинним будівництвом. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи прибудова не буде заважати проїзду у двір загального користування. У зв'язку із тим, що Білопільська міська рада виділила у встановленому законом порядку земельну ділянку під самочинно збудовану прибудову до квартири, позивач, посилаючись на ст. 376 ЦК України просить суд визнати за ним право власності на прибудову, за вищезазначеною адресою.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Представник відповідача Білопільської міської ради в судове засідання не з'явився, від міського голови ОСОБА_3 надійшла заява про те, що міська рада не заперечує проти задоволення вимог позивача та просить розглянути справу без участі представника.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов ОСОБА_1 підтримує.

Враховуючи вищезазначені заяви, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторіна та третьої особи на підставі матеріалів, які є в справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири №3 у житловому будинку №8 по вул. О.Олеся (яка раніше називалась Петровського) в м. Білопіллі Сумської області, відповідно до договору купівлі-продажу №Н БЛ-19 від 21 серпня 2000 року, зареєстрованого у Сумському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с. 13-14).

Із технічного паспорту на квартиру №3 в житловому будинку № 8 по вул. О.Олеся в м. Білопіллі Сумської області від 31 травня 2016 року, вбачається, що квартира розташована на 1-му поверсі одноповерхового будинку і являє собою окрему 3-х кімнатну квартиру загальною площею 60,6 кв. м, житловою - 33,4 кв. м. (а.с. 32-36).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального двору та знесення самочинно збудованих споруд, задоволено клопотання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про визнання мирової угоди. Скасовано рішення Білопільського районного суду Сумської області ві 14 серпня 2015 року в даній справі. Визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, за умовами якої сторони домовились, що по даній мировій угоді відповідач відшкодовує позивачеві кошти в сумі 5 000 грн., що становлять витрати, пов'язані з позовом. Відшкодування коштів відбулося 09 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою позивача. У свою чергу позивач відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язати усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою двору шляхом знесення самочинних прибудов до житлового будинку №8 по вул. О.Олеся в м. Білопілля Сумської області, стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. та залишити/не зносити прибудову до квартири №3 за умови, що прибудова відповідача не заважатиме проїзду у двір загального користування. Провадження у справі закрито (а.с. 6-12).

Крім того, зазначеним вище рішенням, яке набрало законної сили, встановлено наступне: абз. 11 ст. 3: «Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 29 грудня 1993 року №219 задоволено прохання мешканців будинку №8 по вул. Петровського (на даний час вул. ОСОБА_4) у м. Білопілля про перерозподіл землі та закріплено за цим будинком і надано в постійне користування земельну ділянку згідно з площами займаних квартир у житловому будинку з виділенням дворової території загального користування». Абз. 14-17 ст. 3-4: «Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 18 вересня 2013 року №138 надано дозвіл на перепланування в квартирі АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок прибудови ОСОБА_1, згідно письмової згоди співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та зобов'язано вищевказаних громадян після завершення перепланування звернутися до бюро технічної інвентаризації для внесення змін до технічних паспортів на квартиру. Письмова згода ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на добудову ОСОБА_1 до своєї квартири додаткового жилого приміщення надавалася 15 серпня 2010 року . Згідно довідки Білопільської міської ради від 09 квітня 2014 року за даними БТІ земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0650 га під житловим будівництвом та дворовою територією є у загальному користуванні мешканців трьох квартир і є комунальною власністю міської ради. Рішенням Білопільської міської ради від 26 травня 2010 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та встановлення меж в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства умовною площею 0,025 га. Згідно відповіді інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області Білопільській райдержадміністрації на лист від 31 липня 2014 року №01-12/48 стосовно будівництва добудови до житлового будинку на території подвір'я загального користування АДРЕСА_3, за результатами перевірки працівниками інспекції складено акт перевірки від 11 вересня 2014 року №1149, протокол про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2014 року №1149 і відкрите провадження у адміністративній справі, винесено приписи від 11 вересня 2014 року; 1149/1 «Про усунення порушення містобудівного законодавства» та №1149 «Про зупинення виконання будівельних робіт»( а.с. 8-9).

Таким чином, добудова до квартири АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_1, є самочинним будівництвом, оскільки здійснена позивачем без належно затвердженого проекту та на земельній ділянці, яка не була відведена йому для цієї мети у встановленому законом порядку.

12 травня 2016 року між позивачем та Білопільською міською радою в особі голови ОСОБА_3 було укладено договір суперфіцію земельної ділянки, за яким ОСОБА_1 надається земельна ділянка площею 0,005 га із земель комунальної власності, яка знаходиться за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О. Олеся, 8/3 з метою реконструкції квартири з добудовою згідно затвердженого проекту будівництва з дотриманням цільового призначення наданої в користування земельної ділянки. Строк дії договору три роки ( а.с. 16-21).

У висновку судової будівельно-технічної експертизи №17/15 від 17 квітня 2015 року (проведеної у цивільній справі а позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1І.), а саме: у п. 4.5 розділу ІІІ, судовим експертом ОСОБА_6 зазначено наступне: «Дослідивши представлені документи проекту прибудови до квартири № 3 по вул. О.Олеся в м. Білопілля та фактично прибудовану будівлю прибудови квартири №3, можна зробити висновок, що прибудована прибудова власником квартири №3 ОСОБА_1 виконана в менших розмірах і не порушує будівельні норми і правила. Але слід зазначити, що власнику квартири №3 ОСОБА_1 необхідно виконати водовідведення з покрівлі побудованої прибудови, щоб води з даху не потрапляли під крильце власника квартири №2 ОСОБА_2 Також власнику квартири №3 ОСОБА_1 перенести будівлю літнього душу та демонтувати організовану зливну яму і перенести в інше місце двору, відповідно до вищенаведених норм ДБН 360-92**в дослідницькій частині висновку експертизи. При виконанні цих вимог буде існувати проїзд по двору спільної власності для всіх власників квартир даного будинку, ширина двору складатиме 4,0 м, що відповідатиме вимогам ДБН 360-92**п. 2. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м. При виконанні всіх перелічених вимог побудовану прибудову власником квартири №3 ОСОБА_1 можливо залишити на місці без знесення» ( а.с. 22-31).

Відповідно до акту перевірки виконання пропозицій по висновках судово-будівельної експертизи судового експерта, складеного 11 серпня 2015 року, комісійно з виходом на місце розташування прибудови до кв. №3 за адресою: вул. О.Олеся, буд. 8 в м. Білопілля встановлено слідуюче: 1. Водовідведення з покрівлі побудованої прибудови виконано, що підтверджується фото №4; 2. Перенесено будівлю літнього душу та демонтовано наявну на час початку добудови зливну яму і перенесено в інше місце двору, що підтверджується фото №2. Вказані вище пропозиції судового експерта ОСОБА_6 виконані відповідно норм ДБН 360-92**, як зазначено у висновку судового експерта. Окрім того, поза висновками проведені інші роботи, а саме: забетонована площадка між входом у квартиру №2 та стіною прибудови квартири №3 з водовідведенням до загального двору з влаштуванням стічної канави на вулицю, що підтверджується фото № 2, 3, 6, 7. Таким чином вимоги норм ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень» виконано в повному обсязі, а саме: ширина проїзду до двору загального користування з урахуванням добудови становить 4 м (норма більше 3,5 м); каналізація (зливна яма) перенесена в глибину двору на більше ніж 20 м від вікон житлової споруди (а.с. 46-47).

Тобто, із зазначеного Акту вбачається, що об'єкт нерухомого майна - добудови не порушує права третіх осіб і відповідає вимогамнорм ДБН 360-92**.

Згідно висновку про вартість майна прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 22,5 кв.м., проведеного ТОВ «Оціночна фірма ОСОБА_3» від 23 лютого 2015 року, вартість будівництва складає 36 263 грн. (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів,позивач ОСОБА_1 бажає оформити право власності на прибудову до належної йому квартири АДРЕСА_6, однак не може цього зробити, оскільки вказана прибудова збудована в самочинному порядку.

Тому ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки іншим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно норм ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно.

Згідно з п. 14-16 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК).

При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (ч. 1 ст. 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення.

Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього.

Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Судом встановлено, що земельна ділянка надана ОСОБА_1 для проведення добудови, права інших осіб добудовою не порушено. Відповідно до договору суперфіцію земельної ділянки від 12 травня 2016 року власник земельної ділянки - Білопільська міська рада, надала позивачу безоплатно у користування земельну ділянку з метою будівництва добудови до квартири.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворену річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проведена добудова збудована для потреб користування квартирою, а тому є другорядною річчю до головної речі. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає, що за позивачем слід визнати право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_7.

На підставі ст. ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на новостворене майно - прибудову загальною площею 22,5 кв. м. до квартири АДРЕСА_8.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя