РІШЕННЯ

іменем України

29 грудня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

у с т а н о в и в:

27.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2184 грн. 39 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 690 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона у період з 15.09.2007 року по 08.10.2010 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу відносини між батьком і дочкою припинилися, хоча вона не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною та всіляко заохочувала ці зустрічі, проте, відповідач жодним чином не приймав участі в утриманні та вихованні дитини.

01.12.2015 року рішенням Зміївського районного суду Харківської області було стягнуто аліменти з відповідача у розмірі 600 грн. щомісячно.

За час окремого проживання, батько лише тричі виявив бажання побачити дочку, по аліментам за ним вже тягнеться значний борг.

Державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ в Харківській області було зроблено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 01.09.2016 року становить 7161 грн. 30 коп.

Оскільки відповідач не сплачує аліменти і усі витрати по утриманню дитини вона несе особисто, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача розраховану суму неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, де зазначив наступне.

Викладені позивачкою у позовній заяви обставини не відповідають дійсності, вона особисто чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою, не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері, ігнорує його, у зв'язку з чим ним викликалась поліція за місцем проживання позивачки з дитиною. Він має намір спілкуватися з дочкою, виховувати та утримувати її.

Щодо заборгованості по сплаті аліментів, то у вересні 2016 року ним було сплачено на користь позивачки 500 грн., а тому нею невірно визначено ціну позову 2184 грн. 39 коп. (% від загальної суми заборгованості у 7161 грн. 30 коп.), оскільки насправді заборгованість складала 6661 грн. 30 коп.

Крім того, 08.11.2016 року ним сплачено 2184 грн. 39 коп. пені та 1836 грн. аліментів за жовтень-листопад 2016 року, а тому, вважає, що сплачені у вересні 500 грн. повинні бути зараховані в рахунок аліментів за грудень 2016 року.

Відповідач вказав на відсутність будь-якої заборгованості перед позивачкою, предмет спору по справі відсутній, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, просив відмовити у стягненні з нього витрат на правову допомогу в розмірі 690 грн., та врахувати юридичну непідготовленість позову, відсутність конкретики та некоректність викладення обставин і фактів, відсутність допустимих доказів на підтвердження розумної обґрунтованості суми гонорару.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Із копій свідоцтв про розірвання шлюбу та про народження вбачається, що сторони перебували в шлюбі, від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4,6).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 01.12.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 03.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8-9).

Згідно розрахунків, наданих державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Мольковою О.І. від 09.09.2016 року, вбачається, що по виконавчому листу №621/2352/15-ц від 25.12.2015 року, виданому Зміївським районним судом Харківської області, ОСОБА_2 має заборгованість за період з 03.09.2015 року по 01.09.2016 року в розмірі 7161 грн. 30 коп. (а. с. 10).

Згідно довідки начальника ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області від 13.09.2016 року, у період з 01.09.2015 року по 01.09.2016 року ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11).

Відповідно до розрахунку пені, наданого позивачкою, за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року сума пені складає 2184 грн. 39 коп. (а. с. 2).

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Позивачкою надано докази того, що з вини відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість по аліментам перед позивачкою за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року, на яку нарахована пеня в сумі 2184 грн. 39 коп.

Доводи відповідача про неправильність наданого позивачкою розрахунку заборгованості по аліментам суперечать фактичним обставинам справи.

Так, розмір заборгованості з аліментів - 7161 грн. 30 коп. був визначений станом на 31.08.2016 року.

Факт сплати відповідачем суми аліментів 500 грн. за квитанцією від 18.09.2016 року (а. с. 36) не спростовує розміру заборгованості з аліментів, що була визначена станом на 31.08.2016 року.

Також, відповідачем ОСОБА_2 надано копії фіскальних чеків, якими підтверджується сплата 08.11.2016 року аліментів в розмірі 1800 грн. та 2184 грн. 39 коп. (а. с. 31, 36).

Оскільки у зазначених фіскальних чеках зазначено призначення платежу - аліменти, а розміри перерахованих коштів не погашають у повному обсязі заборгованість з аліментів, що існувала станом на 01.09.2016 року, відсутні підстави вважати ці суми сплаченими в рахунок погашення розміру пені.

За таких обставин, позовна заява, в межах заявлених вимог, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір до Державного бюджету України.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як роз'яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачкою документально підтверджені витрати в сумі 690 грн., сплачені нею за надання їй правової допомоги по складанню позовної заяви. (а. с. 12-15).

Відповідно до ст. 88 КПК України, оскільки позовні вимоги визнані обґрунтованими, з відповідача належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 690 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 2184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 39 коп. пені за прострочення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року.

Стягнути із ОСОБА_2 до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 690 (шістсот дев'яносто) грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: