Провадження 2/235/2516/16
Справа №235/5538/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м.Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист права приватної власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи - ОСОБА_5, Красноармійський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист права приватної власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 квітня 1990 року він є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. В належній йому частині будинку, окрім нього, значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 - третя особа у справі, який є його сином. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку з 09 квітня 1982 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 липня 1986 року був власником 1/2 частини зазначеного будинку. 20 квітня 1990 року ОСОБА_2 продав йому свою частку будинку, чим втратив право користування даним житлом, з будинку виселився, однак з реєстрації не знявся. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в належній йому частині будинку з 18 червня 2002 року, з січня 2009 року в будинку не проживає, з реєстрації не знялась, житлом не користується, особистих речей в будинку не має. Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в будинку з 05 листопада 2010 року як дружина його сина ОСОБА_5. 06 березня 2012 року шлюб між ними за рішенням суду було розірвано, з 2013 року відповідачка виселилась з будинку, проте з реєстрації не знялась. Особистих речей в будинку відповідачка не має, житлом не користується.

Позивач вважає, що відповідачі у справі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки тривалий час не проживають у будинку, ніяких угод щодо користування житловим приміщенням з ним, як власником житла, не укладали. Він змушений сплачувати зайві комунальні послуги за відповідачів, що порушує його інтереси як власника будинку. Наявність реєстрації відповідачів у його будинку створює складнощі в отриманні субсидії на сплату комунальних послуг.

Позивач просить захистити його право власності на належну йому частину житлового будинку та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явились з невідомих суду причин, про день слухання справи повідомлені належним чином.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Треті особи - ОСОБА_5, представник Красноармійського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області до судового засідання не з'явились, про день та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 квітня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори за реєстром 2325, зареєстрованого в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 01 жовтня 1997 року за реєстром 585, 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.4,5).

За даними домової книги для реєстрації громадян, в будинку АДРЕСА_1, окрім позивача, значаться зареєстрованими ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.10-16).

Згідно акту від 19.07.2016 року, наданого головою квартального комітету, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_2 - з 1982 року зареєстрований, з 1990 року не проживає, ОСОБА_3 - з 2002 року зареєстрована, з 2009 року не проживає, ОСОБА_4 - з 2010 року зареєстрована, з 2013 року не проживає(а.с.17).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачі порушують право власності позивача на будинок, право власності позивача на будинок не оспорюється, а отже, позовна вимога щодо захисту його права власності на належну йому частину житлового будинку задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку та не користуються цим житлом понад один рік, право власності на житлове приміщення зареєстровано на позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, законні та обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.ст.3, 8, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист права приватної власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, 1947 року народження, ОСОБА_3, 1965 року народження, ОСОБА_4, 1983 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.М.Хмельова