АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/6794/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4на рішенняСоломянського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в квітні 2016 року до суду з вищевказаним позовом ставив питання про визнання відповідача ( ОСОБА_5) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що зазначена квартира належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину. Згідно довідки форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 25.03.2015 року № 867 в даній квартирі з 19.08.2005 року зареєстрована колишня дружина - відповідач ОСОБА_6, шлюб з якою розірвано судом 04.10.2013 року. У звязку з тим, що відповідач постійно не проживає за адресою реєстрації понад термін, визначений ст. 405 ЦК України, сплата позивачем зайвих комунальних платежів за відповідача за відсутності домовленостей між сторонами про користування відповідачем квартирою після розірвання шлюбу, завдає позивачу матеріальних збитків, порушує його право на використання квартири згідно з цільовим призначенням та право вільно розпоряджатися своїм майном, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення позову. Мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу.

Відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не зявилася. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність у силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що зявилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи буловстановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 року і рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 04.10.2013 року шлюб між ними було розірвано.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВН № 342396, виданого державним нотаріусом Пятої Київської державної нотаріальної контори 16.11.2000 року, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки форми № 3, виданої структурним підрозділом «Центр обслуговування споживачів №2» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» 25.03.2015 року№ 867, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_4 (власник особового рахунку), ОСОБА_5 (колишня дружина), ОСОБА_7 (донька).

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року задоволено позов ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у користуванні житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4. Вказаним рішенням вселено ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_4.

Згідно Постанови головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_1янського РУЮ в м. Києві від 03.08.2015 року було відкрито провадження №48316314 з виконання виконавчого листа №760/24912/14, виданого 17.07.2015 року про вселення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_4.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року, що набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року, ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні вимогдо ОСОБА_5, третя особа: Соломянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з обліку реєстрації місця проживанння.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову вказував на те, що оскільки рішенням суду від 06.08.2015 року встановлено, що ОСОБА_5 постійно не проживає в зазначеній квартирі з поважних причин і рішення Соломянського районного суду від 02.03.2015 року про вселення відповідача у спірну квартиру АДРЕСА_5 на час розгляду даної справи не виконано.Крім того позивач з позовом звернувся 12.04.2016 року, тобто до збігу однорічного строку, передбаченого ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає. Що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказував на те, що суд першої інстанції припустився помилки, не врахувавши, що у нього є інша дружина, яка постійно проживає з ним, не врахував що відповідач переїхала на інше місце проживання, допустив припущення щодо існування, після 13 березня 2015 року обставин поважності не проживання відповідача, та не застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 405 ЦК.

Судом не доведено, що починаючи з березня 2015 року існують обставини,, що виправдовують відсутність проживання відповідача у спірній квартирі, зокрема з березня 2015 року.

Зазначаючи також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, визнаний відповідачкою факт переїзду у 2014 року на постійне місце проживання до тимчасово окупованої території АР Крим не може бути розцінений як поважна причина відсутності проживання відповідача у квартирі.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та не спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається із тексту позовної заяви правовими підставами звернення позивача до суду за відновленням порушених прав є посилання на положення ст. 405 ЦПК України, а саме не проживання в спірній квартирі відповідача з 2014 року, що призводить в свою чергу до невиконання рішення суду про її вселення.

Відповідно до ст. 405 ЦПК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 02.03. 2015 року було встановлено поважність причин не проживання відповідача в спірній квартирі та прийнято рішення про її вселення.

Відтак дане рішення суду спростовує посилання позивача на не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин з 2014 року до постановлення судового рішення, так як у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Помилковим на думку колегії суддів, є посилання позивача на час початку перебігу річного строку визначеного положеннями ст. 405 ЦК - як 13 березня 2015 року. Так як до відкриття виконавчого провадження - 09.08.2015 року( а.с. 24, 25) позивач у добровільному порядку не змогла виконати рішення суду про вселення. Доказів того, що це сталося з її вини до суду надано не було.

Отже, на момент постановлення оскаржуваного рішення суду ( 16 червня 2016 року ) у суду не було правових підстав вважати, що відповідач втратила право на користування житлом із за відсутності без поважних причин в спірній квартирі понад один рік.

Доводи позивача про те, що реєстрація ОСОБА_5 в квартирі порушує його права на користування та розпорядження квартирою, покладає на нього додаткові матеріальні витрати по виплаті комунальних послуг за відповідача, не спростовують висновків суду на не впливають на їх правильність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

РішенняСоломянського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: