Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/4814/15 Головуючий у 1 інстанції Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/778/2125/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що 31.07.2007 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3. був укладений кредитний договір № 800000516, відповідно до умов якого Бан зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у сумі 26 250 доларів США.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредит в сумі 26 250 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку.

У порушення умов договору, ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.10.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 14 233,17 доларів США, що за курсом НБУ на 23.10.2015 р. складає - 317123,36 грн.; за відсотками - 2 965,72 доларів США, що складає у гривневому еквіваленті - 66 077,98 грн.

Станом на 23.10.2015 року розмір неустойки становить: пеня - 21 804,96 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає - 485 827,26 грн., в межах строку позовної давності розмір неустойки буде складати - 434 829,90 грн.

Посилаючись на викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість в сумі 383 201,34 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі - 5 748,02 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ПАТ «Альфа Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та підстави звернення з вимогами до суду внаслідок виникнення між сторонами, за позицією позивача, кредитних зобов»язань за договором № 800000516 від 31.07.2007 року (далі по тексту «Договір»), які заперечуються відповідачем.

Предметом дослідження та оцінки зібраних по справі доказів було підтвердження або спростування виконання банком як стороною договору взятих на себе зобов»язань по наданню кредитних коштів позичальнику в сумі 26 250,00 дол. США, від чого залежало встановлення факту виникнення зобов»язань у відповідача по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків за їх користування та неустойки.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

В силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів керується наступним.

В силу ч.1 ст.11 та ч.3 ст.510 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до чч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Абз.2 ч.1 ст.1046 параграфу 1 глави 71 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Інструкції про касові операції у банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 та чинної на момент укладення кредитного договору (далі Інструкція), до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Правовий аналіз зазначених норм дає можливість колегії суддів дійти до переконливого висновку, що на підтвердження обставини отримання позичальником кредитних коштів та/або спростування заперечень належним доказом є оригінал заяви про видачу готівки встановленого додатком № 8 цієї Інструкції зразка, строк зберігання якої згідно п.228 Переліку через непогашення позики не минув, і ненадання якого спростовує отримання позичальником коштів та підтверджує заперечення відповідача в частині невиконання кредитором кредитного договору по видачі коштів.

В підтвердження подальшого виконання кредитного договору відповідачем, позивач не надав жодних належних доказів. Так, надана апеляційному суду виписка з особового рахунку містить відомості щодо руху коштів за іншим рахунком, ніж зазначений в договорі.

З наданої позивачем заяви відповідача про реструктуризацію боргу не вбачається за яким саме кредитним договором він просить це зробити, оскільки з пояснень сторін вбачається, що відповідач неодноразового користувався послугами банку щодо видачі кредиту. Крім цього, заява не містить підпису відповідача та надана не в оригіналі. Підписання ж відповідачем кредитного договору свідчить лише про намір відповідача отримати відповідну суму, а не про фактичне отримання позичальником грошових коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, які підтверджують його право на повернення кредитних коштів.

Таким чином, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315-317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: