Справа № 369/1691/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/3648/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 06.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Тимошевська С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення посилаючись на те, що 20 січня 2016 року померла його мати - ОСОБА_3.

23 січня 2016 року заявнику було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, ДНР № 023398 видане Калинівським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраціної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис - № 86.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону заявник просив суд встановити факт того, що ОСОБА_3, померла в м. Донецьк та визнати датою її смерті 20 січня 2016 року.

У судове засідання представник заявника не з»явилася, звернулася до суду із клопотанням про слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх.

Представник зацікавленої особи: Відділу реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у судове свого представника не направило, звернулося до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали скарги та доводи апелянта, прийшла до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та можливість її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, що 20 січня 2016 року померла мати заявника - ОСОБА_3.

23 січня 2016 року заявнику було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, ДНР № 023398 видане Калинівським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраціної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис - № 86.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право.

За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Також слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 259 ЦПК України в разі задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.3, 4 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За таких обставин свідоцтвом про смерть ДНР № 023398 від 23 січня 2016 року, видане Калинівським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки є недійсним та не створює правових наслідків.

З огляду з вищевикладеного, колегія суддів визнає за необхідне встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту смерті ОСОБА_3, для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Згідно до ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у правовому обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у том) числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території на. законних підставах, визначається ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

При цьому, відповідно до правил державної реєстрації громадського стану в Україні, затверджених наказом міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5. підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. що видається із зазначенням місця, де настала смерть. Видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (мастах обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції та Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, а також дипломатичними представництвами та консульськими установами України. Державна реєстрація проводиться за місцем останнього проживання померлого, за місцем поховання чи виявлення трупа або за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Померла ОСОБА_3, останній час, до моменту настання смерті, проживала на території України, Донецької область. В зв'язку з вищенаведеними фактами свідоцтвом про смерть ДНР № 023398 від 23 січня 2016 року, видане Калинівським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька: Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, під час вже непідконтрольної території України.

У зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області на непідконтрольних територіях 'Проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів Цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово непідконтрольній території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території.

За заявами громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Таким чином, колегія судді приходить до висновку, що заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть у іншій, аніж у судовий спосіб.

Твердження суду першої інстанції, що надані суду, свідоцтво про смерть ДНР № 023398 від 23 січня 2016 року, видане Калинівським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки отримане Скаржником на непідконтрольній території з порушенням порядку, та відповідно є недопустимим доказом.

Натомість, колегія суддів, приходить до висновку, що отримані документи, підтверджують факт смерті видані та непідконтрольній території України, у Донецькій області. Для отримання свідоцтва про смерть українського зразка необхідно підтвердити вказаний факт. Відповідно суть документів є прямим підтвердженням факту смерті, оскільки всі данні в наданих суду для огляду документів є достовірними, проте не приймаються до уваги відділами реєстрації актів цивільного стану для завершення повної процедури та отримання документу, що підтверджує факт смерті українського зразку.

Інші документи, що підтверджують факт смерті, отримати неможливо.

Задовольняючи апеляційну скаргу, колегія суддів також приймає до уваги, що з 19.02.2016 року набрав чинності спрощений порядок підтвердження факту народження та смерті (ст .257.1 ЦПК України). для прискорення підтвердження зазначених фактів, оскільки це є єдина можливість для Заявників підтвердити факт народження або смерті на непідконтрольній території України.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про становлення факту.

Відповідно до ч.2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином наявні підстави для задоволення даної заяви. При цьому у резолютивній частині ухвали суду мають бути зазначені описані відомості.

Заінтересованими особами у даній справі мають бути орган державної реєстрації актів цивільного стану, який вправі проводити державну реєстрацію смерті фізичної особи, якими є відділи державної реєстрації актів цивільного стану міських управлінь юстиції (п. З Правил державної реєстрації актів громадського стан в Україні).

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦПК заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод: внутрішньо переміщених осіб", довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Я зареєстрований в якості внутрішньо переміщеної особи, адресою реєстрації; є АДРЕСА_1.

Тому належним судом для подання цієї заяви є Києво-Святошинський районний суд м. Києва.

Колегія суддів, задовольняючи апеляційну скаргу заявника та його заяву виходить з практики Европейського суду по захисту порушених прав та основоположних свобод громадянина та вважає, що відмова у видачі свідоцтва належного зразка порушує права апелянта як громадянина та як особу, яка не має іншого правового шляху як встановлення юридичного факту шляхом звернення до суду, в негативному варіанті це може бути розцінено як позбавлення права на звернення до суду ( ст. 8 Конвенції по захисту прав особа та її основоположних свобод).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість як апеляційної скарги так й заява апелянта.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, померла 20 січня 2016 року в м. Донецьк.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді