Справа № 308/6618/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Фазикош Г.В.,

секретарі - Рогач О.Я.,

за участі сторін представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №МКК7G100000185 від 16.04.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 54400.00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.04.2027 року.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за даним договором належним чином не виконав.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 17.04.2007 року уклали договір іпотеки №МКК7G100000185, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 69,00 кв.м., житловою площею 42.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № №МКК7G100000185 від 16.04.2007 року, в розмірі 59039,72 Доларів США, що складає 700801,48 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 69.00 кв.м., житловою площею 42.00 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №МКК7G100000185 від 17.04.2007р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" ПРИВАТБАНК» (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3716,23 грн. судових витрат.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, мотивуючи це неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що належним чином не був повідомлений про час і місце слухання справи, що унеможливило надання додаткових доказів у справі. Крім того, йому не було роз'яснено причини збільшення платежів і виселення суперечить нормам житлового права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи. 16.04.2007 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №MKK7G 100000185, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 54400,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.04.2027 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконав і відповідно до розрахунку станом на 09.04.2014 року має заборгованість - 722948,17 Доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 17.04.2007 року уклали договір іпотеки № MKK7G100000185. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 69.00 кв.м. житловою площею 42.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 343400 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм правову оцінку, застосував Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті."

Колегією суду також перевірено правильність розрахунків з врахуванням рішення Хустського районного суду від 31 січня 2014 року.

Однак, що стосується висновку суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про виселення, то з таким не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

З договору іпотеки вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1, належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 17.04.2007 року та придбана за рахунок кредиту.

Якщо вказана квартира придбана за рахунок кредитних коштів, то виселення громадян без надання іншого приміщення допускається, як виняток. Виняткові обставини позивач не навів.

А відтак відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла, а дана вимога банку задоволенню не підлягає.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду України в своїй Постанові №6-39цс15 від 18.03.2015 року, що є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Крім зазначеної обставини, позивач не конкретизував коло осіб, які підлягають виселенню.

Так, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про витребування судом довідки про склад сім'ї та реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки.(а.с.6, 7)

Дане клопотання судом не вирішено. Позивач, в свою чергу, неодноразово конкретизуючи позовні вимоги, до даного клопотання не повертався.

Вказане унеможливлює виселення особи (осіб) з житлового приміщення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року змінити в частині вимоги про виселення осіб. В задоволенні вимоги щодо виселення відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: