АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1528/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3147/16Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю позивача: ОСОБА_2, представника позивача- Сеннікова А.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області, Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до місцевого суду з вказаним позовом до Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, посилаючись на те, що 31 серпня 2015 року померла їх мати ОСОБА_4, якій належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Піщане, вул. Київська, буд. 117 Кременчуцького району Полтавської області.

Зазначають, що являються спадкоємцями її майна за заповітом, але 10 травня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З урахуванням наведеного прохали визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Піщане, вул. Київська, 117 Кременчуцького району Полтавської області, згідно технічного паспорта, виготовленого за станом на 06.04.2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», інвентаризаційна справа №1246, в порядку спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_4

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями в с. Піщане вул. Київська, 117 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А-Аг», прибудови літ «а-аг», літньої кухні-сараю літ. «Б», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», колодязя питного літ. «к», воріт №1, огорожі №2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями в с. Піщане вул. Київська, 117 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А-Аг», прибудови літ «а-аг», літньої кухні-сараю літ. «Б», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», колодязя питного літ. «к», воріт №1, огорожі №2.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Київська, 117, в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування після померлого 10.05.1984 року ОСОБА_5; визнати за ним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) Л.П. право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Київська, 117, в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування після померлої 31.08.2015 року ОСОБА_4, в рівних частках, тобто по 1/2 частці.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що спірний будинок належав батьку позивачів, який помер 10.05.1984 року. На момент смерті останнього з ним проживали: дружина - ОСОБА_4, син ОСОБА_2, дружина сина (невістка) ОСОБА_6, а тому, на підставі норм Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року),вважає, що, оскільки ОСОБА_2 не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини, то він та ОСОБА_4 (мати позивачів), прийняли спадщину у рівних частинах. На підставі вищевикладеного вважає, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина лише на належну їй 1/2 частини спірного будинку, яка і підлягає розподілу між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача та його представника, приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 17.10.1997 року було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті все майно де б воно не було б із чого б не складалось заповідала: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем Піщанської сільської ради народних депутатів ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №133 (а.с.41).

Згідно актового запису №21 в Книзі записів актів громадянського стану про народження Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 народився 19.02.1958 року, батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії І-ЯР №107605 від 02.03.1958 року (а.с.6).

Відповідно до актового запису №4 в Книзі записів актів громадянського стану про народження Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_8 народилася 05.01.1964 року, батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії VI-УР №1638869 від 16.01.1964 року (а.с.7).

Як убачається з актового запису №21в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 уклали шлюб 14.08.1982 року, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «Мудрий», прізвище дружини «Мудра» (Свідоцтво про укладення шлюбу серії Ш-КЕ № 402351 від 14.08.1982 року, а.с.8).

Відповідно до актового запису № 61, складеного Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_4 померла 31.08.2015 року, свідоцтво про смерть серія І-КЕ № 307365 від 01.09.2015 року (а.с.5).

Згідно довідки №392 від 09.02.2016 року, виданої Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_4, яка померла 31.08.2015 року, дійсно до дня смерті була зареєстрована, проживала і померла в с. Піщане вул. Київська, 117. Зареєстровані з померлим до дня смерті: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, невістка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.44, на звороті).

Згідно Технічного паспорта, виданого 06 квітня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А-Аг», прибудови літ. «а-аг», літньої кухні-сараю літ. «Б», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», колодязя питної літ. «к», воріт № 1, огорожі №2, інвентаризаційна вартість якого становить 112746,00 грн.

З довідки №3478 від 13.09.16р., виданої Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, вбачається, що, згідно запису погосподарської книги за №00583 за гр. ОСОБА_4, яка померла 31.08.2015 року, лічиться житловий будинок в с. Піщане по вул. Київська, 117, земельна ділянка комунальної власності 0,06 га, житловий будинок 1957 року забудови (а.с.9).

Згідно довідки №61/1089 від 31.03.2016 року, виданої КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за даними архівного обліку в даному КП станом на 28.12.12 року право власності на нерухоме майно за адресою: вул. Київська, буд. 117 с. Піщане Кременчуцький району Полтавська область, не зареєстровано (а.с.44).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріусу Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_10, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному -ОСОБА_2, ОСОБА_3 -на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, вул. Київська, будинок 117, після померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_4 (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що, згідно положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а тому наявні підстави для визнання житлового будинку з господарськими будівлями в с. Піщане вул. Київська, 117 Кременчуцького району Полтавської області таким, що належав померлій 31 серпня 2015 року ОСОБА_4, у зв»язку з чим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули на нього право власності в порядку спадкування по 1/2 частині за кожним.

Такі висновками місцевого суду ґрунтуються на законі та відповідають наявним у матеріалах справи доказам, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація права власності на житловий будинок №117 по вул. Київській в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, за померлою ОСОБА_4, здійснена не була, на підставі чого державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у позивачів (спадкоємців) відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З аналізу нормативних актів, зокрема, змісту положень Глави 12 ЦК Української РСР 1963 року, Вказівок по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, а згодом аналогічних Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за №5-24/26, та Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, якими визначено Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, вбачається, що право власності на житлові будинки, споруди не підлягало державній реєстрації, та його набуття не залежало від проведення такої.

Окрім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо особливостей державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року» статтю 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" доповнено частиною третьою такого змісту: "3. Для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного

свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими обєктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналіз наведеного свідчить про те, що підтвердженням приналежності особі будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільських рад, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Як зазначено вище та убачається з наявної у матеріалах справи довідки №3478 від 13.09.16, виданої Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області за гр. ОСОБА_4, яка померла 31.08.2015 року, лічиться житловий будинок 1957 року забудови в с. Піщане по вул. Київська, 117, земельна ділянка комунальної власності 0,06 га. Дані відомості надані на підставі запису з погосподарської книги за №00583 (а.с.9).

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що при розгляді справ суди зобов'язані застосовувати Європейську Конвенцію з прав людини та основоположних свобод, в тому числі для того щоб попередити порушення прав осіб, які гарантовані Європейською Конвенцією з прав людини та основоположних свобод.

У відповідності з вимогами ст.1 протоколу №1 до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності

У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_11 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність підстав вважати, що померлій 31.0.8.2015 року ОСОБА_4 на праві приватної власності, належав житловий будинок №117 по вул. Київській в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі, а саме оригіналом довідки №3478 від 13.09.16, виданої Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області.

Як убачається зі змісту частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто за загальним правилом право власності вважається таким, що набуте на законних підставах. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі наведеного висновок суду про правомірність набуття права власності у порядку спадкування, після померлої 31.0.8.2015 року ОСОБА_4, за ОСОБА_2П, та ОСОБА_3 по 1/2 частці житлового будинку №117 по вул. Київській в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, є вірним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний житловий будинок належав батьку позивачів ОСОБА_5, який помер 10.05.1984 року, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджені не належними засобами доказування, докази надані в порушення процесуального порядку, без дотримання їх належної форми, окрім того, не узгоджуються та виходять за межі заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що на момент смерті батька позивачів ОСОБА_5 з ним проживали: дружина - ОСОБА_4, син ОСОБА_2, дружина сина (невістка) ОСОБА_6, а тому на підставі норм Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року),вважає, що, оскільки ОСОБА_2 не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини, то він та ОСОБА_4 (мати позивачів), прийняли спадщину у рівних частинах, а тому вважає, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина лише на належну їй 1/2 частині спірного будинку, яка і підлягає розподілу між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, також не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в останній позивачем ОСОБА_2, було змінено предмет та підстави позову, проте, у відповідності до наведених вище норм, дане питання не може бути вирішено судом на етапі апеляційного розгляду справи, оскільки порушує встановлений законом процесуальний порядок.

Окрім того, звукозапис судового засідання, яке відбулося 27.10.2016 року в суді першої інстанції, свідчить про те, що головуючим суддею було розяснено ОСОБА_2 його право на уточнення, зміну чи відмову від позову, проте позивач даним правом не скористався та на пряме запитання судді зазначив, що позов підтримує. Даний факт також відображено і в журналі судового засідання від 27.10.2016 року.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги та пояснення, надані ОСОБА_2 та його представником у судовому засіданні 22.12.2016 року в суді апеляційної інстанції стосовно того, що позивач був позбавлений можливості внести змінену позовну заяву при розгляді справи в місцевому судді, та фактично був змушений підтримати первинну позовну заяву, є неспроможними та не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ : /підпис/ ОСОБА_12 /підпис/ ОСОБА_13

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1