Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1596/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/3712/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області

на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області до ОСОБА_4 служби Запорізького району при ОСОБА_3 районній державній адміністрації, ОСОБА_5, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, Обслуговуючий садівничий кооператив «Гриф 2006» про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_5, ОСОБА_4 служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, треті особи: ОСОБА_3 районна державна адміністрація, ОСК «Гриф-2006», Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проведеною перевіркою за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 членам ОСК «Гриф-2006» було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК «Гриф-2006», зокрема ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку № 32 площею 0,0997 га, кадастровий номер :12:001:0631) для ведення садівництва.

У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 703025, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 20.03.2007 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 скасовано. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вважає, що ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку в порушення норм ст.ст. 118, 123 ЗК України, у звязку з чим державний акт серії ЯГ № 703025 підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_5 було відведено земельну ділянку, яка не перебувала у її користуванні, на підставі технічної документації із землеустрою та без розроблення проекту землеустрою.

На підставі зазначеного остаточно просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 703025 на імя ОСОБА_5; скасувати запис про державну реєстрацію вказаного державного акту, зобовязати ОСОБА_5 повернути спірну земельну ділянку, зобовязати ОСОБА_5 повернути до ГУ Держземагентства у Запорізькій області оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 місцеву прокуратуру №2 замість ОСОБА_3 міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 службу Запорізького районного управління юстиції Запорізької області на ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Запорізької області (сектор з питань державної реєстрації ОСОБА_3 районної державної адміністрації Запорізької області).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині підстав для відмови у задоволенні позову, виключивши мотивувальну частину рішення суду починаючи з абзацу 10 сторінки 2 по абзац 9 ст. 6 включно та визначивши наступне мотивування для відмови у задоволенні позову:

«Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі № 0870/645/12 задоволено позов Запорізького міжрайонного прокурора з нагляду за застосуванням законів у природоохоронній сфері, визнано незаконним і скасовано розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Гриф-2006» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» у звязку з порушеннями вимог ст.ст. 118,123 ЗК України та ст.ст. 20,50 Закону України «Про землеустрій» при відведенні землі.

У подальшому прокурор звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та витребування спірної земельної ділянки, отриманої на підставі скасованого розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанцій у адміністративній справі № 0870/645/12 та винесено нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора щодо незаконності розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Гриф-2006».

Відповідно до правової позиції, визначеної у постанові Верховного суду України від 23.10.2013 у справі № 6-93цс13, право, посвідчене державним актом на право власності на землю, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, а тому з огляду на приписи ч.1 ст.16 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей акт не визнано недійсним (незаконним) у встановленому законом порядку.

Таким чином, на момент постановлення рішення Запорізького районного суду від 29.06.2016 розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51 є чинним, тому державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_5 на його підставі, не може бути визнаний недійсним».

ОСОБА_5 була повідомлена про розгляд справи належним чином, судову повістку отримала 18 жовтня 2016 року, правом на участь в судовому засіданні не скористалась (а.с.74 т.2).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення прокурора, представника Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення. суду першої інстанції

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам рішення суду у частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог не відповідає.

Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Про те, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, зазначено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та постанові від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які є обов'язковими для застосування усіма судами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 31 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненнями фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмета та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним державного акта на землю, прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що державний акт серії ЯГ № 703025 був виданий ОСОБА_5 на підставі розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51 «Про безплатну передачу громадянам-членам ОСК «Гриф-2006», яке не відповідає вимогам ст. ст. 118, 123 Земельного кодексу України та ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій» і було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року (а.с.23-31).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с.240-243).

Таким чином, на момент постановлення рішення Запорізького районного суду від 29.06.2016 року розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації від 03.03.2007 № 2/51 є чинним, тому державний акт на право власності на землю серії ЯГ № 703025, виданий ОСОБА_5 на його підставі, не може бути визнаний недійсним, а спірна земельна ділянка повернута.

Саме з цих підстав суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Суд ухвалив рішення про відмову у позові, рішення підлягає зміні лише в частині правового обґрунтування відмови у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: