Провадження №22-ц/784/2883/16
Справа номер 489/5107/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/2883/16 Суддя суду 1-ї інстанції - Кокорєв В.В.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 30 листопада 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И Л А:

13 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 15 серпня 1998 року до 11 серпня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 зазначала, що дитина проживає із нею та знаходиться на її утриманні.

Позивачка вказувала, що має намір виїхати з сином на період з 23 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року до Німеччини.

Разом з тим, відповідач згоди на виїзд дитини не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Німеччини на вказаний період її синові без згоди та супроводу батька ОСОБА_6

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_8 вказував, що неодноразово надавав згоду на виїзд дитини за межі України. Однак, на даний час він має побоювання, що позивач має намір вивезти їхнього сина до Німеччини на постійне проживання. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_8 просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_8, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_6, до Німеччини у період з 23 грудня 2016 року до 15 січня 2017 року у супроводі матері ОСОБА_3 Зобов'язано останню повернути дитину в Україну після спливу терміну перебування за кордоном. Розподілено судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та увалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вони є обґрунтованими, оскільки тимчасовий виїзд дитини за кордон на відпочинок не порушує прав батька.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадянин, які не досягли шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_1.

20 жовтня 2014 року позивачка уклала з ОСОБА_9 шлюб, який був зареєстрований Відділом РАЦС м. Адельсхайм Федеративної Республіки Німеччина (а.с.9).

23 вересня 2016 року ОСОБА_9 запросив ОСОБА_7 у гості на 21 день народження свого старшого сина ОСОБА_10, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, та на спільне святкування у кругу сім'ї Різдва та Сільвестра у період з 23 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року (а.с.18, 64).

05 жовтня 2016 року ОСОБА_6 було отримано заяву ОСОБА_11 про його запрошення до приватного нотаріуса Іскрицької Г.В. для оформлення документів, необхідних для отримання його дозволу на виїзд сина до Федеративної Республіки Німеччина з метою проведення канікул та відпочинку.

Однак, вказаного дозволу отримано не було, оскільки відповідач до нотаріуса не з'явився (а.с.19, 20).

З довідки Першої української гімназії імені Миколи Аркаса від 29.11.2016 р., у якій навчається ОСОБА_7, вбачається, що він отримав дозвіл на відсутність на заняттях у період з кінця грудня до 15 січня 2017 р. (а.с.56).

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради від 17.05.2016 р. №8 комісією рекомендовано підтримати виїзд ОСОБА_7 за кордон, враховуючи його бажання та виходячи з його інтересів (а.с.61-62).

Відповідно до квитків на літак ОСОБА_7 та позивач планують 24 грудня 2016 року відбути до Німеччини і 15 січня 2017 року повернутися до України (а.с.65-66).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 є правильним.

Ухвалюючи рішення, суд врахував вищезазначені вимоги законодавства, належним чином перевірив доводи і заперечення сторін, правильно встановив фактичні обставини справи та визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова