05.10.2016 Справа № 756/4957/16-ц
унікальний № 756/4957/16-ц
провадження № 2/756/3393/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 20 лютого 2014 року, сторонами якого визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 20 лютого 2014 року, сторонами якого визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. До вказаного позову були долучені додатки, зокрема, договір позики від 20 лютого 2014 року, де сторонами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 При ознайомленні з вищевказаним договором позики позивач виявив, що його положення та умови йому невідомі.

Позивач вважає вказаний договір позики недійсним, оскільки волевиявлення позивача на його укладення не було, а сам правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, сторонами не було дотримано письмової форми правочину, зазначений договір за своїм змістом і текстом не відповідає інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси, позивач не бажав та не надавав згоди на укладення вказаного договору позики.

На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір позики від 20 лютого 2014 року, сторонами якого визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Після огляду наданого ОСОБА_2 оригіналу договору позики від 20 лютого 2014 року додатково пояснив, що він не знає чи підписував позивач оглянутий договір чи ні, оскільки для цього необхідно проводити судову почеркознавчу експертизу, проте він, як представник позивача, таке клопотання не заявляє.

Представник позивача зазначив, що договір позики, який складається з двох аркушів, не прошитий, аркуші не пронумеровані, перший аркуш не підписаний позичальником (позивачем), а всі істотні умови договору викладені саме на першому аркуші. Оскільки підпис позивача на першій сторінці відсутній, відсутні й докази наявності волевиявлення позивача на укладення цього правочину саме на таких умовах, які викладені на першому аркуші.

Крім того, представник позивача також посилався на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі №6-16цс15 як на підставу визнання оспорюваного договору позики недійсним.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що він не обґрунтований.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до умов якого (п. 1.1) позикодавець передає на умовах договору позичальнику грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю суму позики у строк та на умовах договору. Згідно п. 1.2 договору позика надається до 20 березня 2014 року.

В матеріалах справи мітиться копія вказаного договору, оригінал якого було оглянуто судом в судовому засіданні.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1,3,4,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; право чин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оспорюваний правочин укладено в письмовій формі, сторонами погоджено умови договору, договір підписаний сторонами. Доказів того, що ОСОБА_1 не підписував оспорюваний право чин, суду не надано.

Посилання представника позивача на те, що доказом відсутності волевиявлення позивача на укладення договору позики на вказаних на першій сторінці договору умовах є відсутність його підпису на першій сторінці договору, є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язкове підписання сторонами кожної сторінки договору.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі №6-16цс15, як на підставу визнання оспорюваного договору позики недійсним у зв'язку з відсутністю підпису позичальника на першій сторінці договору, є необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту вказаної постанови, під час її ухвалення суд прийшов до висновку, що не можна вважати Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (викладені окремим документом) складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника, натомість в даному випадку умови договору позики містяться безпосередньо в самому договорі, підписаному сторонами, який є цілісним і не містить окремих складових чи додатків.

Згідно п.6.1 договору зміст договору повністю відповідає дійсному волевиявленню сторін.

Будь-яких доказів невідповідності оспорюваного правочину вимогам ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору позики від 20 лютого 2014 року, сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 627, 628, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 20 лютого 2014 року, сторонами якого визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко