Справа № 567/752/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Черних О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОУЛ-УКРАЇНА" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів

встановив:

В Острозький районний суд Рівненської області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 "СОУЛ-УКРАЇНА" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, просить визнати договір фінансового лізингу № 00380 укладеного 29.06.2016 року між ним та ОСОБА_3 «СОУЛ-УКРАЇНА» недійсним та стягнути на його користь 36500 грн., сплачені ним на виконання договору.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 29.06.2016 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого ОСОБА_3 "СОУЛ-УКРАЇНА" зобовязалось придбати у продавця та передати йому у користування міні трактор ДТЗ 354 С.5, 35 к.с., 4 х 4, кабіна з обігрівом, а позивач зобовязався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі.

Посилається на те, що положення договору є несправедливими, оскільки одночасно порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Зазначає, що на виконання умов договору фінансового лізингу, того ж 29.06.2016 року ним було сплачено відповідачу 36500,00 грн., з призначенням платежу - платіж за оформлення договору фінансового лізингу зг договору # 00380 від 29.06.2016; без пдв; платник - ОСОБА_1 Саме підписання договору фінансового лізингу зайняло не більше 10 хв. при цьому представником відповідача йому умови договору не роз'яснювалися, вказувалось на те, що підписання договору це проста формальність, якщо він зараз сплачує вказану суму, то вже завтра обраний ним трактор буде доставлено. Жодних дій зі сторони відповідача щодо виконання умов договору фінансового лізингу вчинено не було, а тому 01.07.2016 року ним було подано для відповідача заяву якою було повідомлено про розірвання договору фінансового лізингу, в звязку з тим, що умови договору грубо порушують його права як споживача та також просив повністю повернути сплачений ним платіж у сумі 36500,00 грн. Дану заяву відповідач отримав 04.07.2016 року. Зазначив, що відповідно до умов договору сплата авансового платежу та платежу за передачу предмета лізингу договору фінансового лізингу, авансовий платіж складав частину від погодженої вартості предмета лізингу а також у випадках передбачених договором частину від вартості предмета лізингу зазначеного у договорі та у Додатку № 1 до договору в розмірі 50% на момент його укладення. Однак договором фінансового лізингу не визначено розміру лізингових платежів. Для визначення розміру лізингових платежів, та вартості предмета лізингу відсилають до Додатку № 2, який повинен бути невідємною частиною договору фінансового лізингу, водночас як додаток до договору фінансового лізингу він не зазначений, позивачем він не підписувався, його примірник позивачу надано не було, та про його фізичне існування, чи про умови зафіксовані у ньому позивачу нічого не відомо. На момент укладання даного договору розмір щомісячних лізингових платежів, за умови залишення погодженої вартості предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання даного договору, становила 4 636,43 гривень. У випадку залишення погодженої вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання договору та до передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані були підписати Додаток №2 до договору. У разі зміни погодженої вартості предмета лізингу у порівнянні з вартістю предмета лізингу з моменту укладання даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобовязання, до передачі предмета лізингу, підписати Додаток № 2 до договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються, виходячи із вартості предмета лізингу встановленої на момент купівлі та передачі транспортного засобу від продавця до лізингодавця. Таким чином дійсний розмір лізингового платежу визначений у Додатку № 2 до договору, водночас як додаток до договору фінансового лізингу не зазначений, ним не підписувався, примірник йому надано не було, та про його фізичне існування, чи про умови зафіксовані у ньому позивачу нічого не відомо. Також не було погоджено постачальника (продавця) предмету лізингу, остаточно не було визначено його вартість та не було погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з Додатком №2 до Договору, таким чином позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів.

Крім того при укладенні договору відповідачем було порушено вимоги п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, яка підлягає ліцензуванню. При укладенні договору фінансового лізингу у відповідача була відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності, крім того «Фінансовий лізинг» не належить до основної діяльності відповідача. Також при укладенні договору сторонами не було дотримано вимог закону про нотаріальне посвідчення, оскільки договір фінансового лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору купівлі-продажу та договору оренди транспортного засобу . Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 «СОУЛ-Україна» в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення на позов, в якому не заперечив укладення договору фінансового лізингу з позивачем та отримання за ним 36500 грн., позов не визнав, зазначаючи про те, що волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх волі, при його укладенні передбачено всі істотні умови договору.

Зазначає, що свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що договір фінансового лізингу підлягає нотаріальному посвідченню, договір містить не справедливі умови, у відповідача відсутня ліцензія, а також введення позивача в оману. Вважає данне твердження необгрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 00380 від 29 червня 2016 року.

Даний Договір укладено у відповідності до положень законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу та з додержанням всіх правил що стосуються надання фінансових послуг. Договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «СОУЛ - УКРАЇНА», повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні також застосовуватися положення Договору № 00380 та додатків до нього.

Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача та скріплено печаткою відповідача. Вважає, що було дотримано усі вимоги, які ставляться ст.ст. 202 та 203 ЦК України до чинності правочину.

Вказує, що у відповідності до положень п. 17.1. Договору, Договір та всі додатки до нього або додаткові угоди вважаються чинними з моменту підписання їх із сторони Лізингодавця уповноваженою особою та скріплення печаткою Лізингодавця, із сторони Лізингоодержувача з моменту їх підписання Лізингоодержувачем.

Зазначає, що при підписанні Договору позивачем було сплачено платіж за оформлення договору в розмірі 35 000 (тридцять пять тисяч) грн., який сторони по договору визначили та закріпили шляхом підписання договору № 00380 від 29 червня 2016 року, а сам платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій Лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від вартості предмета лізингу (Визначення термінів). А також частину авансового платежу у сумі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. Також при підписанні договору позивач самостійно визначив предмет лізингу, який сторони закріпили у договорі. Про даний факт свідчить Визначений в договорі фінансового лізингу № 0038 предмет лізингу, а саме: міні-трактор ДТЗ 354 С.5, 35к.с., привід повний, колір синій. Також у п. 1.2. ст. 1 договору, в якому сторони визначили предмет лізингу, вказано, що «Предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача». Сторони погоджуються та визначають, а Лізингоодержувач підтверджує, що Погоджена вартість предмета лізингу становить 350 000 (триста пятдесят тисяч) грн.

У звязку з тим, що ОСОБА_1 написав заяву на повернення грошових коштів протягом трьох днів з моменту підписання угоди, то у відповідності до п.12.1 ст.12 договору, поверненню підлягає 20 відсотків від сплаченого ОСОБА_1 платежу за оформлення договору у розмірі 7 000 грн. та авансовий платіж який був сплачений позивачем у розмірі 1 500 грн. Кошти повертаються у строк зазначений у п. 12.8 Договору, а саме не більше 30 банківських днів з дати надання відповіді позивачу на його заяву про повернення коштів.

Вказує, що ТОВ «СОУЛ - УКРАЇНА» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - субєктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги визначений Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності:

внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу; довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Нацкомфінпослуг.

Важає, що відповідач виконав усі вимоги, які ставляться законодавством до ТОВ «СОУЛ - УКРАЇНА» та їх було взято на облік, як юридичну особу, яка може надавати фінансові послуги з фінансового лізингу. Вважає, що не існує правових підстав для отримання відповідачем ліцензії на здійснення своєї діяльності.

Щодо твердження позивача про обовязковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, який було укладено між сторонами та посилання на норми закону, які є допоміжними і застосовуються лише з урахуванням вимог спеціального ЗУ «Про фінансовий лізинг». Також слід враховувати норми ЗУ «Про фінансові послуги» та положення Цивільного кодексу України розділу 58 параграфу 6.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг»:

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вважає, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, не є істотною умовою договору. Зазначає, що за договором №000380 від 29.06.2016 р. вбачається, що сторонами було дотримано усіх вимог,законодавства, досягнуто згоди з усіх істотних питань, про що свідчить підписання самого правочину, а також сплата передбаченого платежу за оформлення договору позивачем.

Вважає, що посилання позивача на норми ст. 799 ЦК України є безпідставними, оскільки передбачено, що фінансовий лізинг повністю регулюється спеціальним законом, а отже до договорів лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм (оренду) лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Особливістю, визначеною законом, є саме те, що предмет лізингу придбувається у майбутньому лізингодавцем, право власності на предмет лізингу лізингодавець набуває вже після укладення договору фінансового лізингу.

Застосування до фінансового лізингу норм, окрім загальних, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено, незважаючи на те, що фінансовий лізинг рухомого майна дуже схожий на найм.

Зазначає, що зміст договору не суперечить чинному законодавствуі вважає посилання позивача на порушення відповідачем ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів безпідставними.

Правовідносини, що виникли між сторонами правочину мають відповідати в першу чергу спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності, як фінансовий лізинг. Вказані вище норми ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають, що Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача , та встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

Вважає, що не доведено того, що умови договору порушують принцип добросовісності у розумінні тобто, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; та того, що умови договору завдають якоїсь шкоди споживачеві.

Стосовно посилання позивача про непогодження графіку сплати лізингових платежів та не відповідають дійсності та не доведені позивачем з точки зору законодавства, зазначає, що не доведено невиконання або неналежне виконання зобовязання відповідачем та не доведено підстав визнання договору нікчемним.

Вважає даний позов безпідставним та таким, що не підкріплений жодним належним доказом, та даний правочин не підлягає визнанню нікчемним. Укладений договір фінансового лізингу є дійсним в силу його укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах між сторонами. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вивчивши позовну заяву та заперечення відповідача на позов, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 червня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 00380 з додатками № 1-Специфікація та додатком № 1 до договору фінансового лізингу за умовами якого ОСОБА_3 "СОУЛ-УКРАЇНА" зобовязалося придбати в свою власність предмет лізингу міні трактор ДТЗ С.5, 35 к.с., 4х4, кабіна з обігрівом та передати цей трактор у користування позивача, який за зазначеним договором зобовязався сплачувати періодичні лізингові платежі, які передбачені договором. Договір фінансового лізингу передбачає право ОСОБА_1 отримати міні трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Згідно умов договору позивачем був здійснений першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахонкувий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовчою перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу. Розмір платежу за оформлення договору становив 10 відсотків від погодженої вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 8.1., 8.2., 8.4., 8.5. ст. 8 «Вартість предмета лізингу та платежі» Договору фінансового лізингу, укладаючи даний договір сторони погоджуються та визначають, а лізингоодержувач підтверджує, що для проведення розрахунку та подальшої оплати першого платежу, погоджена вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору, становить 350 000 грн. без урахування податку на додану вартість. Сторони погоджуються та визначають, а лізингоодержувач підтверджує, що лізингодавець купує предмет лізингу за вартістю предмета лізингу, яка встановлюється продавцем. Вартість предмета лізингу або погоджена вартість предмета лізингу, якщо вона не змінилась, буде відображена у Додатку №2 до даного договору, який сторони зобовязані підписати після сплати першого платежу та до моменту передачі предмета лізингу на умовах викладених у даному договорі. Доказами вартості предмету лізингу, на момент його купівлі, вважається рахунок-фактура, або інший документ на оплату предмета лізингу, виданий продавцем предмета лізингу. Всі планові платежі, які визначаються у Додатку №2 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-й день поточного місяця згідно з вказаного додатку та/або на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Плановий платіж, а також всі інші платежі, які передбачені даним договором та які лізингоодержувач зобовязаний сплатити, вважаються сплаченими в момент фактичного надходження коштів на розрахунковий рахунок лізингодавця. Всі платежі, які передбачені даним договором, лізингоодержувач повинен сплачувати самостійно на розрахунковий рахунок лізингодавця або сплачувати на підставі виданої лізингодавцем квитанції або рахунку. Додаткові витрати, що повязані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних державних реєстраційних органах, проходженням технічного огляду і сплатою інших обовязкових платежів, сплачуються лізингоодержувачем. У випадку, якщо вказані витрати несе лізингодавець, вони відшкодовуються (компенсуються) лізингоодержувачем окремим платежем згідно виставлених рахунків (квитанцій).

У відповідності до п. 9.1., 9.2., 9.4., 9.5., 9.6., 9.7., 9.8. статті 9 «Сплата авансового платежу та платежу за передачу предмета лізингу» Договору фінансового лізингу, авансовий платіж складає частину від погодженої вартості предмета лізингу а також у випадках передбачених договором частину від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у Додатку №1 до даного договору в розмірі 50% (Пятдесят відсотків) на момент укладення договору.

Відповідно до п. 10.1., 10.2., 10.3., 10.5., 10.6., 10.8., 10.9., 10.10., 10.11., 10.13. статті 10 «Сплата лізингових платежів» Договору фінансового лізингу, лізинговий платіж сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця відповідно до умов даного договору та/або Додатку №2 до Договору, який підписується сторонами у відповідності до умов даного договору. Кожний лізинговий платіж включає в себе: - відсотки (проценти) за надання в лізинг предмета лізингу в розмірі 20 (двадцять) відсотків річних на залишок обсягу фінансування (Винагорода Лізингодавця); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує вартість предмета лізингу). На момент укладання даного договору розмір щомісячних лізингових платежів, за умови залишення погодженої вартості предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання даного договору, становив 4 636,43 гривень. У випадку залишення погодженої вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати Додаток №2 до даного договору. У разі зміни погодженої вартості предмета лізингу у порівнянні з вартістю предмета лізингу з моменту укладання даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобовязання, до передачі предмета лізингу, підписати Додаток №2 до договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються, виходячи із вартості предмета лізингу встановленої на момент купівлі та передачі транспортного засобу від продавця до лізингодавця.

Відповідно до п. 12.1., 12.6., 12.7., 12.13., 12.14., 12.16., 12.18., 12.19. статті 12 «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмету лізингу» Договору фінансового лізингу, лізингоодержувач, який сплатив платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів, з моменту підписання договору, розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі (заяві) з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством України, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки такого розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу та 20 (двадцять) відсотків від сплаченого лізингоодержувачем платежу за оформлення договору.

У відповідно до п. 4.2. статті 4 «Умови купівлі предмета лізингу та його передачі лізингооодержувачу» Договору фінансового лізингу, зазначено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше ЗО (тридцяти) банківських днів з моменту його купівлі у продавця, тільки після підписання сторонами Додатку № 2 до даного договору та після того, як лізингоодержувач компенсує витрати, які зазнав лізингодавець під час реєстрації предмета лізингу у відповідних органах та в звязку зі страхуванням предмета лізингу), а також у разі необхідності надасть визначені лізингодавцем гарантії, щодо подальшого виконання даного договору. Компенсація витрати лізингодавця проводиться відповідно до виставлених рахунків протягом 5 банківських днів з моменту отримання такого рахунку лізингоодержувачем. У разі затримки лізингоодержувачем строку сплати вказаних у даному пункті платежів, строк передачі предмета лізингу буде відповідно змінено. У виключних випадках лізингоодержувач має право звернутися до лізингодавця із заявою про розстрочення оплати компенсації витрат лізингодавця. У випадку згоди лізингодавця надати таке розстрочення, воно надасться не більше як на 3 (три) місяці.

Відповідно до п. 10.1., 10.2., 10.3. статті 10 Договору фінансового лізингу, лізинговий платіж сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця відповідно до умов договору та/або Додатку №2 до договору, який підписується сторонами у відповідності до умов договору.

У випадку залишення погодженої вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання договору та до передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати Додаток №2 до даного договору. Сторони домовились та беруть на себе зобовязання, до передачі предмета лізингу, підписати Додаток №2 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються, виходячи із вартості предмета лізингу встановленої на момент купівлі та передачі транспортного засобу від Продавця до Лізингодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 16.13. статті 16 «Загальні умови» Договору фінансового лізингу, додатки до Договору та додаткові угоди є невідємною частинами даного Договору.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Зі змісту договору фінансового лізингу можна дійти висновку про те, що у відповідача, на час укладення договору фінансового лізингу, була відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності, оскільки у тексті самого договору, та зазначених реквізитах відповідача відомості про наявність такої ліцензії відсутні. Також, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність за код КВЕД 64.91 «Фінансовий лізинг» не належить до основної діяльності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до квитанції банку встановлено, що 29.06.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив ОСОБА_3 "СОУЛ-УКРАЇНА" платіж в розмірі 36500 грн., а 01.07.2016 року звернувся до відповідача з заявою про повернення зазначеного платежу. Листом від 05.08.2016 року № 243 відповідач вказав на те, що договір фінансового лізингу розірвано. Однак зазначив, що повернення сплачених коштів має відбуватися у відповідності до положень п.12.1 ст.12 договору та у строки визначені п.12.8. Будь-якої конкретизації щодо сум які підлягають поверненню позивачу надано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до пункту 11-1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі змісту договору вбачається, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 "СОУЛ-УКРАЇНА" та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зі змісту договору фінансового лізингу одночасно вбачається, що сторонами не було погоджено постачальника (продавця) предмету лізингу, остаточно не було визначено його вартість, не було погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з Додатком №2 до Договору, на який робиться посилання у змісті Договору фінансового лізингу.

Таким чином на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань.

Крім того, від умов визначених у Додатку № 2 до договору фінансового лізингу залежить також і строк лізингу, оскільки згідно п. 2.2. статті 2 «Строк дії договору та період лізингу», період лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 (шістдесят) місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, в останньому місяці сплати лізингового платежу згідно Додатку № 2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами договору або додатковими угодами.

Як визначено п. 10.2. статті 10 Договору фінансового лізингу, на момент його укладання розмір щомісячних лізингових платежів, за умови залишення погодженої вартості предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання договору, становив 4 636,43 гривень. У випадку залишення погодженої вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати Додаток №2, тобто навіть у даному пункті чітко йде мова та відсилка до Додатку №2, який позивачем не підписувався, та з умовами визначеними не ознайомлювався.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду України умови договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки одночасно, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві, тому цей договір підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.ст. 215, 216, 220, 227, 628, 799, 806 ЦК України, ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст. 15, 60, 88, 209, 212-215, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОУЛ-УКРАЇНА" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СОУЛ-УКРАЇНА" на користь ОСОБА_1 36500 грн. та 551 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4