Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1235/16-ц
№ 2/733/850/16
Рішення

Іменем України

"20" грудня 2016 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Панахно Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 та

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом громадської організації «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_5 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

встановив:

До суду із зазначеним позовом звернулася громадська організація «ОСОБА_3 ОСОБА_4» в якому, вказує на те, що в газеті „Ічнянська панорама від 28 травня 2016 року була опублікована за підписом «Леонід Мащенко» стаття під назвою «ОСОБА_3 ОСОБА_4 шукає покупців», якою дезінформовано читачів щодо діяльності фонду ОСОБА_4 і поширено про нього недостовірну інформацію, якою завдано шкоди його діловій репутації. Так, газета стверджувала, що «У книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали ОСОБА_4 фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «ОСОБА_3 ОСОБА_4», нічого подібного немає», а також «Та й сам ОСОБА_3 являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження». Зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки книжки видані не якоюсь людиною, а ОСОБА_3, який створений для того, щоб акумулювати кошти і допомагати іншим, спонсорів видань зазначають у тому випадку, коли вони дають згоду на згадку про них, крім того, у згаданих виданнях на звороті титулу названі імена спонсорів. Громадська організація «ОСОБА_3 ОСОБА_4» офіційно зареєстрована, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію з указаним місцезнаходженням, яка є легальною, відкритою і прозорою структурою та має свою печатку, тому, з урахуванням уточнень, враховуючи, що зазначена вище інформація порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість ділової репутації ОСОБА_3, позивач просив визнати її такою, що не відповідає дійсності та зобов»язати відповідача опублікувати у місячний строк текст спростування статті під назвою «Газета обманула читачів» у будь-якому засобі масової інформації, діяльність якої поширюється на території Ічнянського району, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав, при цьому також пояснив, що громадська організація «ОСОБА_3 ОСОБА_4» є офіційно зареєстрованою, діє легально, відкрито з відповідною адресою місця свого розташування.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що автор спірної статті хотів сказати, що є незрозумілим, чи законно взагалі діє сам «ОСОБА_3 ОСОБА_4», тобто у нього виник сумнів щодо його легальності, враховуючи також те, що він офіційно зареєстрований тільки у 2015 році, а книжки почав видавати ще задовго до своєї реєстрації, у якого відсутня адреса розташування, а тільки зазначена абонентська скринька, на яку відповідач надсилав листи, які поверталися не врученими. Дійсно у багатьох книгах є зазначені спонсори, а у книжках ОСОБА_3 чомусь не зазначені, тому, з викладених вище підстав, автор критично висловив свою думку про сам ОСОБА_3.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

У судовому засіданні встановлено, що в газеті „Ічнянська панорама у № 3 (19) за 28 травня 2016 року була опублікована стаття за підписом «Леонід Мащенко» під назвою «ОСОБА_3 ОСОБА_4 шукає покупців» (а.с. 172).

Згідно роз»яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Пункти 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» містять роз"яснення, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов"язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У силу ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є виловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучі вираженням суб»єктивної думки та поглядів відповідача, не може перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стаття 30 Закону України «Про інформацію» передбачає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Суд вважає, що речення у зазначеній вище статті: «У книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали ОСОБА_4 фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «ОСОБА_3 ОСОБА_4», нічого подібного немає», а також «Та й сам ОСОБА_3 являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження» є оціночними судженнями, критикою, які не можуть бути витлумачені як фактичні дані, з огляду на характер використання у них мовних засобів.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги, що при огляді у судовому засіданні ряду книжок, зокрема під назвою «Оживає минувшина» та інших, виданих позивачем, дійсно в них не було зазначено спонсорів та адреси організації, а тільки її абонентську скриньку. З урахуванням того, що сам фонд та його статут офіційно були зареєстровані тільки у 2015 році, а також те, що листи, які надсилалися відповідачем на його абонентську скриньку, повернулися останньому без їх отримання, пояснює сумніви відповідача щодо легальної діяльності самого ОСОБА_3, тому, на думку суду, таку підвищену увагу до діяльності товариства у цьому випадку не можна розцінювати як прагнення завдати шкоди репутації позивача, принизити її.

У зв»язку з наведеним вище, суд вважає, що у задоволенні позовугромадської організації «ОСОБА_3 ОСОБА_4» необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 277, 297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року № 2782-ХІІ, Законом України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII, Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову громадської організації «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_5 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М.Овчарик