Провадження № 22-ц/780/2990/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 14.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Мельника Я.С.,

суддів: Сліпченка О.І., Олійника В.І.,

та секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Білоцерківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області (№35)» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Підприємство Білоцерківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області (№ 35)» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 131, 02 грн. та зобовязати відповідача повернути йому трудову книжку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2008 року, згідно наказу № 58 о/с ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника виробничо-технічного відділу по вільному найму Білоцерківської виправної колонії № 35 з 01.01.2009 року. Наказом № 44 о/с від 23.08.2011 року його призначено на посаду провідного інженера ВТВ Білоцерківської виправної колонії №35. Наказом № 41 о/с від 01.08.2012 року позивача переведено на посаду начальника виробничо-технічного відділу. 25.10.2013 року він подав письмову заяву про звільнення за власним бажанням. 19.11.2013 року позивач поштою отримав від відповідача листа з копією наказу № 35 о/с від 11.11.2013 року про звільнення його за п.2ст.41 КЗпП України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2014 року змінено формулювання причини звільнення із «звільнений за втратою довіри» на «звільнений за власним бажанням» із зазначенням дати звільнення 11.11.2013 року. Однак, при звільненні з роботи йому не видали трудову книжку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 131 гривню 02 копійки.

Зобовязано Державне підприємство «Підприємство Білоцерківської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області (№35)» надати позивачу трудову книжку.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, вказуючи на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та неповне зясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, в порушення ст. 60 ЦПК України, не було надано жодного належного доказу про направлення на адресу позивача трудової книжки рекомендованим листом з повідомленням про її вручення та доказів отримання позивачем даної трудової книжки.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою у видачі трудової книжки.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.12.2008 року згідно наказу № 58 о/с позивача призначено на посаду начальника виробничо-технічного відділу по вільному найму Білоцерківської виправної колонії №35 з 01.01.2009 року. Наказом № 44 о/с від 23.08.2011 року його призначено на посаду провідного інженера ВТВ Білоцерківської виправної колонії № 35. Наказом № 41 о/с від 01.08.2012 року його переведено з посади провідного інженера виробничо-технічного відділу Білоцерківської виправної колонії № 35 на посаду начальника виробничо-технічного відділу підприємства Білоцерківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області (№35), з посадовим окладом у розмірі 1700 гривень, з підвищенням за рівень безпеки 10%, встановивши надбавку за складність та напруженість в роботі у розмірі 50%, з 01 серпня 2012 року.

25.10.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про звільнення за власним бажанням, яка по пошті була отримана останнім 28.10.2013 року. 19.11.2013 року позивач по пошті отримав від відповідача лист з копією наказу № 35 о/с від 11.11.2013 року про звільнення його за п.2 ст.41 КЗпП України. Не погоджуючись з даним формулюванням та причиною звільнення ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про зміну формулювання причини звільнення та дати звільнення з роботи із «звільнений за втратою довіри» на «звільнений за власним бажанням» із зазначенням дати звільнення 11.11.2013 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 були частково задоволені та змінено формулювання причин його звільнення з роботи з посади начальника ВТВ ДП Підприємство Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№35)» із «звільнений за втратою довіри, п.1 ст. 41 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» із зазначенням дати звільнення 11.11.2013 року, що підтверджується копією названого рішення, яке набрало законної сили 21.05.2014 року.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

11 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся до директора Білоцерківської виправної колонії (№ 35) ОСОБА_3 із письмовою заявою, в якій просив повернути йому трудову книжку із записом про звільнення за адресою м. Біла Церква вулиця Зелена 28 А квартира 165 (а.с. 35).

27 листопада 2013 року позивач повторно звернувся до Білоцерківської виправної колонії (№ 35) із письмовою заявою, в якій повторно просив повернути йому оригінал трудової книжки на його адресу (а.с. 34).

Місцевим судом також було встановлено, що позивач звертався з письмовою заявою 31.08.2015 року до відповідача, в якій просив повернути його трудову книжку та сплатити 58 000 грн., в якості оплати вимушеного прогулу з 11.11.2013 року по 11.08.2015 року

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихстаттею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що після звільнення ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення йому трудової книжки та враховуючи ту обставину, що матеріали справи не містять жодного належного доказу про направлення трудової книжки поштою на його адресу, колегія суддів приходить до висновку про наявність вини відповідача у неповерненні позивачу трудової книжки.

Отже, встановивши в діях відповідача порушення норм трудового законодавства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 66 131, 02 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу підприємства «Підприємство Білоцерківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у місті Києві та Київській області (№35)» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: