Справа № 229/4446/15-ц
Провадження № 6/229/85/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка подання державного виконавця Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

до Дружківського міського суду Донецької області надійшло подання державного виконавця Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в якому зазначають, що на виконанні у Дружківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі- відділ) перебуває виконавче провадження ВП № 50234307, яке відкрито 19.02.2016 року по виконавчому листу № 229/4446/15-ц від 11.02.2016 року, виданому Дружківським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Державним виконавцем неодноразово, а саме: 19.02.2016 року, 20.05.2016 року, 05.12.2016 року, надсилались запити до реєстраційно-облікових установ з метою встановлення майнового стану та джерел отримання доходів боржником. Згідно відповідей із зазначених установ зясовано, що боржник не працює, пенсію не отримує, інших джерел доходів не має, банківських рахунків у боржника не виявлено.

Боржник викликався до відділу, але на виклики не зявлявся.

02.12.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника в м.Дружківка, вул. Козацька, 91-54, про що складено відповідний акт.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано 1/ 2 частки квартири. Постановою державного виконавця від 06.12.2016 року накладено арешт на все майно боржника та оголошена заборона на його відчуження.

Станом на 30.11.2016 року за боржником лічиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16123,26 грн.

Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: м.Дружківка, вул. Козацька, 91-54.

Державний виконавець до суду не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відділу надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

Суд, дослідивши матеріали, які додані до подання, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа від 11 лютого 2016 року № 229/4446/15-ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 26.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.41-42).

Суд встановив, що постановою державного виконавця від 19.02.2016 року, відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 50234307 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.43).

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження 19.02.2016 року, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу відділу з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо), на підтвердження того, що боржник обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження суду не надано.

Копія з журналу вихідної кореспонденції, як зазначає державний виконавець, не береться судом до уваги як підтвердження надіслання належним чином боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, її вручення чи неможливості вручення, оскільки з даної копії журналу не вбачається, з якого саме журналу вона зроблена, і жодних відповідних позначок про вручення чи неможливість вручення зазначеної копії постанови в журналі не міститься (а.с.69-71).

Отже, державним виконавцем не доведено належного вручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд встановив, що державним виконавцем прийнято заходи щодо встановлення майна боржника, місця роботи боржника, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах, джерел отримання доходів боржника, отримання пенсій, накладено арешт на все майно, що належить боржнику та оголошено заборону здійснення його відчуження, здійснено вихід за відомою адресою проживання боржника, а також було здійснено виклик боржника до відділу (а.с. 44-60).

Станом на 30.11.2016 року заборгованість по сплаті аліментів склала 16123,26 грн.(а.с.61).

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Верховним Судом України в своєму узагальненні судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК) 2016 року надано розяснення, що ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обовязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

За змістом п. 3 розяснень постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовязків.

Відповідно до висновків, викладених ВCУ при проведенні аналізу судової практики від 1 лютого 2013 р. щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлено обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, особа, яка має невиконані договірні, аліментні та ін. зобовязання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України (ст. 33 Конституції України).

Тільки у разі недоведення боржником своєї вини та ухилення від виконання зобовязання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), причому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 за межі України, мотивуючи своє подання тим, що він є боржником у виконавчому провадженні, не працює, пенсію не отримує, інших джерел доходів не має, банківських рахунків не виявлено, викликався до відділу, але на виклики не зявлявся, 02.12.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, встановлено, що за боржником зареєстровано 1/ 2 частки квартири, постановою від 06.12.2016 року накладено арешт на все майно боржника та оголошена заборона на його відчуження, і станом на 30.11.2016 року за боржником лічиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16123,26 грн.

Однак державним виконавцем не доведено, що на момент звернення до суду з даним поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань зі сплати аліментів вже відбувся.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину,для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov vs. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Таким чином суд дійшов висновку про необгрунтованість подання, так як подання не містить будь-яких доказів того, що ОСОБА_1, маючи всі реальні можливості виконати рішення суду, свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), що спрямовані на невиконання рішення, тобто ухиляється від його виконання. Також із подання не вбачається, як обмеження виїзду за кордон може вплинути на виконання боржником своїх боргових зобов'язань.

Враховуючи наведене, суд вважає, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 60,61,377 - 1 ЦПК України, ст. 31 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

в задоволенні подання державного виконавця Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили через пять днів з дня її винесення, або після розгляду апеляційним судом.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т.Л.Панова