Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 433/402/16-ц
Провадження № 22ц/782/422/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі :

Головуючого - Луганської В.М.,

суддів: Коновалової В.А., Фарятьєва С.О.

за участю секретаря : Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу належного їй житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, вулиця Восточна, 23. Ним було передано відповідачу домовлену суму за відчуження належного ОСОБА_3 вказаного нерухомого майна у розмірі 15 000 грн., про що було вчинено відповідну розписку. Позивач посилається на те, що він не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного правочину. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, вулиця Восточна, б. № 23.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 15 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: в смт. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, вулиця Восточна, б. № 23.

Не погодившись з даним рішенням виконуючий обов'язки прокурора Луганської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого збору у розмірі 606 грн. 32 коп. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд постановив рішення, яким фактично затвердив перехід права власності від однієї особи до іншої, тим самим реалізував повноваження які згідно з чинним законодавством України відносяться до компетенції нотаріальних та реєстраційних органів. Позивачем не було надано суду жодних доказів ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору, що відповідно до ст. 121 УПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_2Ф .в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку, надав суду заперечення на апеляційну скаргу в яких посилається, що у відповідача відсутній оригінал документу про право власності на будинок, тому оформити у нотаріуса правочин не було можливості.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про місце та час судового засідання повідомлена у визначеному законом порядку, надала суду заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначила, що на момент продажу будинку у неї був відсутній документ про право власності на будинок.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідност.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Однак зазначені вимоги закону судом в повному обсязі виконані не були.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу житлового будинку, фактично відбулося виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону.

В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як вбачається із тексту позовної заяви ОСОБА_2, з якою він звернувся до суду, ним були заявлені вимоги тільки про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Восточна, б.№23. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що даний житловий будинок було придбано ним у відповідачки, надавши розписку про сплату коштів. При цьому, позовних вимог про визнання правочину (договору купівлі-продажу) на підставі якого, як вважає позивач, у нього виникло право власності на зазначений вище житловий будинок у встановленому законом порядку ним заявлено не було.

Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України).

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги в межах заявленого позову не звернув уваги на те, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач зазначає, що ним було придбано будинок у відповідачки за 15 000 грн., нотаріально оформити правочин не має можливості, оскільки відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що право власності на житловий будинок у позивача, з урахуванням обставин викладених позивачем в тексті позовної заяви, може виникати на підставі придбання за договором купівлі-продажу, який на час розгляду справи в суді у встановленому законом порядку дійсним визнаний не був і з такими вимогами позивач до суду у встановленому законом порядку не звертався.

Судом в межах заявлених позовних вимог, не розглядалися обставини придбання позивачем у відповідача житлового будинку.

Таким чином, без вирішення питання про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, на підставі якого відповідно до зазначених вище норм права виникає право власності на житловий будинок, визнання за позивачем права власності є передчасним.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в звязку з необґрунтованістю заявлених у встановленому законом порядку по даній справі позовних вимог без попереднього вирішення питання про визнання правочину купівлі-продажу житлового будинку дійсним. При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та на підставі підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 у розмірі 606, 32 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки прокурора області Луганської області задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Луганської області судовий збір у розмірі 606, 32 грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: