"02" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Арапіної Н.Є.
з секретарем Рудь Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. 04 травня 2016 року відповідач змінив замки у вхідних дверях та чинити перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою. У зв'язку з чим просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
02 листопада 2016 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду в частині вимог про стягнення моральної шкоди.
Позивач в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просила розглянути справу в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.
За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.
Відповідач - син позивача, є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).
Згідно довідки Центру комунального сервісу № 441 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 9).
Згідно акту Житлово-експлуатаційної дільниці № НОМЕР_1 від 16 листопада 2015 року ОСОБА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Позивачем заявлені вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення.
На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копію заяви від 16 травня 2016 року до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з вимогами про негайне вжиття заходів для захисту прав та інтересів, щодо проживання в оселі, а також припинення протизаконного перебування ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, за ч. 2 ст. 173-2 направлено до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві для доопрацювання (а.с.7).
Згідно інформаційного листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27 травня 2016 року, заява ОСОБА_1 з приводу протиправних дій ОСОБА_2, а саме позбавлення доступу до житла зареєстрована за Вх: К-2409 від 16 травня 2016 року (а.с.6, 8,10).
Судом встановлено, що позивач є членом сім"ї власника квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який перешкоджає користуванню квартирою.
За таких обставин, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення підлягають задоволенню: усунути перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_1 шляхом вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на праву допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу.
Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 90 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Згідно п. 48 вищезазначеної постанови, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Однак позивачем не надано суду договір про надання юридичних послуг, доказів сплати ватрості наданих юридичних послуг, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про здійснення діяльності у сфері права та диплом спеціаліста.
За таких обставин, підстав для відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок відповідача в сумі 1 000, 00 грн. судом не встановлено.
При поданні заяви заявником сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в сумі 1378 грн. 00 коп., а саме: зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 64, 150,156 ЖК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 80, 82, 84, 85, 86, 88 169, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_1 шляхом вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
У задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу, відмовити.
Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2016 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н. Є. Арапіна