Справа № 489/2261/16-ц
Номер провадження 2/489/1537/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), третя особа - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

встановив

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому належить 1/2 частка квартири, інша 1/2 належить відповідачам. Вказує, що сторони не можуть знайти домовленості у користуванні нерухомим майном.

Позивач просив суд встановити порядок користування квартирою №4 по вул. Васляєва, 49 в м. Миколаєві наступним чином: у користуванні ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 15,3 кв. м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити житлову кімнату, площею 13,6 кв. м., разом з лоджією - 1,7 м. кв., що відповідає їх частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні залишити: житлову кімнату площею 12,8 кв. м., кухню - 6,7 кв. м., санвузол - 3,6 кв. м., коридор - 8,0 кв. м.

05.08.2016 до суду від відповідачів надійшло заперечення.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Третя особа ОСОБА_2 також заперечувала проти задоволення вимог.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.06.2008 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/4), ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_6 (1/4), ОСОБА_1 (1/4).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 05.12.2009 ОСОБА_1 , який є спадкоємцем ОСОБА_6, належить 1/4 частки спірної квартири.

Тобто, за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2014. Відповідачі є власниками іншої 1/2 частки квартири по 1/4 кожен.

За даними технічного паспорту спірна квартира є складається з трьох кімнат житловою площею 41,7 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -13,6 кв.м., 2-а кімната - 15,3 кв.м., 3-я кімната - 12,8 кв.м., коридор - 8,0 кв.м, кухня - 6,7 кв.м., санвузол - 3,6 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,7 кв.м. Загальна площа квартири - 61,7 кв.м.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі №6-12цс13 кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, кімнати в квартирі мають площу - 15,3 кв.м., 13,6 кв.м., 12.8 кв.м.

Позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд виділити йому у користування найбільшу кімнату площею 15,3 кв. м., відповідачам - одну кімнату площею 13,6 кв. м., а кімнату площею 12,8 кв. м. залишити в загальному користуванні.

Житлова площа спірної квартири складає - 41,7 кв. м. Враховуючи, частки сторін у власності на цю квартиру, позивачу може бути передана у користування частина квартири, що відповідає його частці - (41,7/2)=20,85 кв. м. Виходячи з таких ж міркувань, відповідачами може бути виділено у користування разом - 20,85 кв. м.

Вимога позивача, щодо виділення відповідачам у користування житлової кімнати площею 13,6 кв. м., а кімнату площею 12,8 кв. м. залишити в загальному користуванні не відповідає їх ідеальним часткам, оскільки позивач отримує право користування часткою квартири площею 28,1 кв. м., що перевищує його частку.

Окрім цього, залишення однієї житлової кімнати площею 12,8 кв. м. в спільному користуванні трьох осіб не відповідає житловим нормам встановленим щодо однієї особи (навіть щодо гуртожитків норма - 6 кв. м.).

Представник позивача в судовому засіданні не погодилась із виділенням у користування позивача однієї кімнати площею 15,3 кв. м.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв