АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5548/16 Справа № 185/3572/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з виплати стипендії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу Павлоградського медичного училища заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області № 98-с від 11 серпня 2013 року її було зараховано до першого курсу денної форми навчання за державним замовленням до медсестринського відділення за спеціальністю «Сестринська справа» з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року. Її батько, ОСОБА_3, мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля 15 років 8 місяців, що підтверджується відповідною довідкою. У звязку з чим, позивач має право у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, з 01 вересня 2013 року по теперішній час стипендія нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Таким чином, за період з 01 вересня 2013 року по 31 березня 2016 року їй було не донараховано та не доплачено грошові кошти в розмірі 24411,00 грн. Крім того, відповідачем не правильно нараховувалась та виплачувалась індексація стипендії, заборгованість по якій складає 2859,64 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача не нараховану та не виплачену стипендію за період навчання з 01 вересня 2013 року по 31 березня 2016 року в розмірі 24411,00 грн., стягнути індексацію за час навчання в розмірі 2859,64 грн., також судові витрати по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача не нараховану та не виплачену стипендію за період навчання з 01 вересня 2013 року по 31 березня 2016 року в розмірі 2441,00 грн.; стягнуто індексацію за час навчання в розмірі 2859,64 грн. та 551,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, Павлоградське медичне училище, засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом № 98-с від 11 вересня 2013 року ОСОБА_2 було зараховано до Павлоградського медичного училища заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області за спеціальністю «Сестринська справа».

Відповідно до Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно наявних в матеріалах справи розрахунків, ОСОБА_3 щомісячно отримувала:

- з вересня 2013 року по січень 2014 року стипендію в розмірі по 550,00 грн.;

- з серпня 2014 року по серпень 2015 року стипендію в розмірі по 550,00 грн.;

- з вересня 2015 року по березень 2016 року стипендію в розмірі по 622,00 грн.

Згідно довідок №339, № 337, №338, № 336 від 05 квітня 2016 року, наданих відповідачем, ОСОБА_2 була нарахована та виплачена індексація, а саме:

- у серпні 2014 року в розмірі 64,35 грн.;

- вересні 2014 року в розмірі 64,35 грн.;

- жовтні 2014 року в розмірі 80,35 грн.;

- листопаді 2014 року в розмірі 92,40 грн.;

- грудні 2014 року в розмірі 117,80 грн.;

- січні 2015 року в розмірі 120,45 грн.;

- лютому 2015 року в розмірі 140,80 грн.;

- березні 2015 року в розмірі 130,80 грн.;

- квітні 2015 року в розмірі 190,55 грн.;

- травні 2015 року в розмірі 203,50 грн.;

- червні 2015 року в розмірі 203,50 грн.;

- липні 2015 року в розмірі 221,40 грн.;

- серпні 2015 року в розмірі 60,00 грн.;

- грудні 2015 року в розмірі 350,40 грн.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» встановлено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку виробництві, шахтарів-інвалідів І та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

ОСОБА_2 було надано відповідачу довідку, видану ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якої її батько ОСОБА_3 має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті 15 років 8 місяців.

Тобто, позивач є дочкою особи, яка має стаж підземної роботи більше 15 років, тому їй повинна бути призначена і виплачуватися в період навчання у Павлоградському медичному училищі заснованому на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався нормами діючого законодавства, які підпадають під регулювання даної сфери правовідносин та виходив із наданих позивачем доказів щодо виплати відповідачем стипендії разом з індексацією у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про державний бюджет України» за період з вересня 2013 року по березень 2016 року, що є порушенням прав позивача.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені відповідачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування заперечень на позовні вимоги ОСОБА_4 та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Виходячи із правового аналізу вищевказаної норми статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд апеляційної інстанції також не погоджується з доводами апелянта про неузгодженість норм Закону України «Про підвищення престижної шахтарської праці», Закону України «Про освіту» та Закону України «Про державний бюджет України», яким не були передбачені кошти на виплату стипендій студентам-дітям шахтарів, оскільки таке твердження суперечать практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні в справі "Кечко проти України", згідно з якою реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5