22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Турківської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення Турківської міської ради Львівської області,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 липня 216 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Турківської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення Турківської міської ради Львівської області.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проживає по
АДРЕСА_1. 09 лютого 2015 року ОСОБА_4 приватизовано земельну ділянку площею 0,1 га., на якій збудовано житловий будинок, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1147 га.
10 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Турківської міської ради Львівської області із заявою про факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_5, яку позивач мала намір отримати у власність орієнтованою площею 0,07 га.
Листом від 06 червня 2016 року за підписом Турківського міського голови Львівської області її повідомлено, що ОСОБА_5 самовільно не займав спірну земельну ділянку, а користується нею уже більше 20 років. Вважає, що така відповідь не відповідає дійсності.
15 червня 2016 року ОСОБА_4 повторно звернулася із заявою до Турківської міської ради Львівської області з проханням повідомити її про правові підстави користування ОСОБА_5 спірною земельною ділянкою.
Листом від 23 червня 2016 року ОСОБА_4 було повідомлено, що ОСОБА_5 рішенням Турківської міської ради Львівської області від 16 червня 2016 року № 459 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати рішення Турківської міської ради Львівської області від 16 червня 2016 року № 459 про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,07 га. протиправним та скасувати його.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 28 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 липня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна земельна ділянка орієнтовною площею 0,07 га. розташована по АДРЕСА_1 в м. Турці Львівської області та на даний час є власністю Турківської міської ради Львівської області.

Вказаною земельною ділянкою близько 20 років користується ОСОБА_5 Міська рада не заперечує проти користування

ОСОБА_5 спірною земельною ділянкою.

10 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до Турківської міської ради Львівської області про виділення їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 в м. Турка, Львівської області, поблизу її житлового будинку, яка самовільно захоплена ОСОБА_5 орієнтовною площею 0,07 га.

Рішенням Турківської міської ради Львівської області від 16 червня 2016 року № 449 відмовлено ОСОБА_4 у виділенні земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га., оскільки земельну ділянку для особистого селянського господарства їй вже було виділено раніше.

Рішенням Турківської міської ради Львівської області від 16 червня 2016 року № 459 ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки під садівництво.

Відповідно до п. п. а, б, в ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що Турківська міська рада Львівської області, є власником спірної земельної ділянки та має право розпоряджатися нею на свій розсуд. Рішення Турківської міської ради Львівської області від 16 червня 2016 року № 459 прийнято відповідно до

ЗК України та в межах повноважень наданих органам місцевого самоврядування. ОСОБА_4 не є ні власником, ні володільцем, ні законним користувачем спірної земельної ділянки, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 липня 216 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 липня 216 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Турківської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення Турківської міської ради Львівської області залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова