Провадження № 22-ц/773/1740/16 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Луцького РВДВС ГТУЮ у Волинській області, зазначаючи про те, що старшим державним виконавцем Будь С.Л. винесено три постанови про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №52384554, яке він отримав 08.10.2016 року одним рекомендованим листом. Вважає, що постанови винесені з грубим порушенням чинного законодавства, тому просив визнати неправомірними дії державного виконавця Будь С.Л. щодо винесення 27.09.2016 року постанов про обєднання виконавчих проваджень №49817185, №52384554, та №46529728 у зведене виконавче провадження №52384554 та скасувати дані постанови.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2016 року скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником було пропущено строк на звернення до суду зі скаргою на постанови Луцького РВДВС ГТУЮ від 27.09.2016 року про обєднання виконавчих проваджень, без клопотання про поновлення пропущеного ним строку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України та підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо: не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За ч.1 ст. 31 даного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем 28.09.2016 року на адресу, зазначену заявником, а саме вул. Івана Мазепи, 16/1, м. Львів 01010, були направлені постанови про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.09.2016 року, що підтверджується копією поштового конверта (а.с.14) та роздруківкою з сайта Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав особисто дані постанови 08.10.2016 року.

На вказані постанови державного виконавця Сало М.Я. подав скаргу до суду першої інстанції 18 жовтня 2016 року, що підтверджено відбитком штемпеля поштового звязку на конверті, який наявний в матеріалах справи (а. с. 19).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно зі ч. 6 ст.70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявник ОСОБА_1 скористався процесуальним правом оскарження рішення державного виконавця до суду в передбаченому ст. 383 ЦПК України порядку, та відповідно до вимог ч.6 ст. 70 ЦПК України подав скаргу через відділення поштового звязку в останній день оскарження 18 жовтня 2016 року, тобто без пропущення строку.

За таких обставин, на підставі ст.312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з переданням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді