Справа № 509/1286/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 3-тя особа без самостійних вимог : товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер-Граніт» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку нерухомого майна та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

11 квітня 2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з названим позовом, в якому просили суд, визнати : за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р. на 1/3 частину квартири, яка розташована за будівельною адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Авангардівська с/р, ж/м «Добрий», вул. Торгова, 7, секція А4, кв. 14, за малолітньою ОСОБА_3, 05.10.2006 р. право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р. на 1/3 частину квартири, яка розташована за будівельною адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Авангардівська с/р, ж/м «Добрий», вул. Торгова, 7, секція А4, кв. 14 та стягнути з ОСОБА_4 як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ТОВ «Полімер-Граніт» грошові кошти у розмірі 35800 грн., посилаючись на договір купівлі-продажу майнових прав квартири № А4-14 від 16.12.2010 р., який за життя уклав спадкодавець ОСОБА_6, померлий 26.09.2012 р. з ТОВ «Полімер-Граніт», за яким, на думку позивачок, спадкодавець набув право власності на спірну квартиру, вартістю 309376 грн., з яких сплатив ТОВ «Полімер-Граніт» в рахунок вказаного договору 273414,28 грн., а борг спадкодавця склав 35800 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, її представник та позивачка ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 повністю підтримали свій позов та просили його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, та і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її представник позов не визнали повністю з мотивів його безпідставності і необґрунтованості та з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Представник 3-ої особи без самостійних вимог ТОВ «Полімер-Граніт» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 112,127).

Заслухавши думку і пояснення сторін, їхніх представників та дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приписами статті 61 ЦПК України передбачено обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У відповідності зі ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Стаття 328 ЦК України зазначає право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, - і виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Крім того, ст.ст. 3,6,15,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1878-VI від 11.02.2010 р. передбачено що державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.

Права не нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно, зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, за місцем розташування обєкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав.

Систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором прав і засвідчується печаткою.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку - є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Нормами статті 1221 ЦК України передбачено місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус або інша посадова особа, які здійснює нотаріальні дії, відмовляють у здійсненні нотаріальної дії, якщо, зокрема здійснення такої дії суперечить закону. Нотаріус не приймає для здійснення нотаріальних документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства та на прохання особи, якому відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, повинні викласти підстави відмови у письмовій формі.

Пунктом 216 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки) нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно із п.п. 8,23,27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески - до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому - входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину - вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У зв'язку із цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої ст. 1268 ЦК України. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій ст. 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої ст. 1268 цього Кодексу.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Суд встановив, що ОСОБА_6, який є сином ОСОБА_1 та колишнім чоловіком ОСОБА_2, у шлюбі з якою народилася донька ОСОБА_3, 05.10.2006 р. помер 26.09.2012 р. (а.с. 7-9,22,72).

Крім цього, за життя спадкодавця ОСОБА_6, у нього та відповідачки ОСОБА_4 народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

За життя спадкодавця ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р., між ним та ТОВ «Полімер-Граніт» був укладений договір № А4-14 від 16.12.2010 р. купівлі-продажу майнових прав квартири, яка розташована за будівельною адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Авангардівська с/р, ж/м «Добрий», вул. Торгова, 7, секція А4, кв. 14, вартість якого складає 309376 грн., з яких ОСОБА_6 було сплачено 273414,28 грн. і залишок боргу згідно довідок ТОВ «Полімер-Граніт» від 07.02.2014 р. № 17/02-03 та від 19.09.2016 р. № 19/09-01-01 - становить 35800 грн., які до цього часу не погашені (а.с. 10-20,25,127).

Після смерті ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р. приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 за заявами матері спадкодавця, позивачок ОСОБА_1 та колишньої дружини ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 32/2012 р., з якої вбачається, що єдиною спадщиною, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 є грошова сума у розмірі 273414,28 грн., яку було сплачено померлим ТОВ «Полімер-Граніт» згідно договору № А4-14 купівлі-продажу майнових прав від 16.12.2010 р. (а.с. 62-103,77).

06.08.2015 р. на ім`я матері спадкодавця ОСОБА_1 нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 529) на 1/3 частину вищевказаної грошової суми (а.с. 40,100,102).

Спадкоємець ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р. до нотаріальної контори не зверталася, хоча була повідомлена нотаріусом про відкриття спадкової справи (а.с. 74,75).

При чому, згідно довідки паспортистки № 1585 від 12.11.2012 р. ОСОБА_6 проживав у був прописаний в АДРЕСА_1 з 24.02.2003 по день смерті 26.09.2012 р. (а.с. 67).

Рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 02.06.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.07.2014 р. та ухвалою ВССУ від 11.08.2014 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності відмовлено, у задоволенні позову 3-ої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено (а.с. 90-99).

Суд встановив, що за життя спадкодавця ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р., і порядку ст.ст. 328,331,392 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - останнім не було набуто право власності на спірну квартиру, яка розташована за будівельною адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Авангардівська с/р, ж/м «Добрий», вул. Торгова, 7, секція А4, кв. 14 і відповідно, вказана квартира не входить до спадкової маси, яка може бути успадкована будь-ким з кола спадкоємців, враховуючи, що всі сторони судового процесу не заперечували того факту, що право власності на спірну квартиру до цього часу ні за ким не зареєстроване.

Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 1218 ЦК України та п.п. 8,23,27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., судом встановлено, що до спадкової маси після смерті ОСОБА_6, померлого 26.09.2012 р. входить лише грошова сума у розмірі 273414,28 грн., яку було сплачено померлим ОСОБА_6 на користь ТОВ «Полімер-Граніт» згідно договору № А4-14 купівлі-продажу майнових прав від 16.12.2010 р. і спадщину на яку у розмірі 1/3 частини отримала матір померлого ОСОБА_1 згідно вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, що вона підтвердила в судовому засіданні, і відповідно вона використала своє право на отримання у спадок вищевказаної 1/3 частини спадщини від вказаної вище грошової суми, в той час як, ОСОБА_2 яка діє в інтересах малолітньої спадкоємиці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної вище грошової суми, хоча має на це право.

У звязку з чим, у задоволенні безпідставного і необґрунтованого позову в частині визнання за кожною з позивачок права власності на 1/3 частину спірної квартири слід відмовити повністю.

Крім цього, слід також відмовити у задоволенні безпідставного і необґрунтованого позову в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_4 як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ТОВ «Полімер-Граніт» грошової суми у розмірі 35800 грн., так по-перше, вказане товариство не уповноважувало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на звернення до суду з вказаними позовними вимогами і по-друге, кредитор ТОВ «Полімер-Граніт» має право самостійно звернутися до суду з позовом до спадкоємців з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 ЦК України, про що вказано у п. 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-61,209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 190,328,331,392,1217,1218,1220-1223,1241,1258,1261,1268,1269 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 3-тя особа без самостійних вимог : товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер-Граніт» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку нерухомого майна та стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Гандзій Д.М.