Провадження № 2/761/4727/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В. О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В березні 2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за втрату багажу в сумі 20000,0 грн.; компенсацію за моральну шкоду, душевні хвилювання, неспокійний емоційний стан та зіпсований відпочинок, що спричинено втратою багажу у розмірі 30000,0 грн., а також стягнути понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,2 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що нею 21 серпня 2015р. було придбано у відповідача авіаквиток за №566-, за яким здійснювалося трансферне міжнародне повітряне перевезення за маршрутами: Харків - Київ - Тбілісі на рейсах PS 026 - 09 вересня 2015р. та PS 517 - 09 вересня 2015р.; Тбілісі - Київ - Харків на рейсах PS 518 - 21 вересня 2015р. та PS 025 - 21 вересня 2015р.

09 вересня 2015р. позивачка здала багаж та сіла в літак. Того ж дня вона прибула до м. Тбілісі, але свого багажу отримати не змогла, їй повідомили, що багаж загублений та перебуває у розшуку. Багаж позивачці повернуто не було, внаслідок втрати багажу, у позивачки не було особистих речей та змінного одягу, оскільки все це було здано в багаж, вона була позбавлена ліків, які також зберігались в багажу, а також додатково їй було зіпсовано відпочинок. Зазначені обставини призвели у позивачки до стану знервованості, постійної пригніченості, в результаті чого вона відчуває моральний і психологічний дискомфорт.

До судового засідання позивачка клопотала перед судом про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду були надіслані письмові заперечення на позов, в яких сторона відповідача зазначала, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, при цьому представник відповідача клопотав перед судом про розгляд справи у свою відсутність.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорюється сторонами, позивачкою 21 серпня 2015р. було придбано у відповідача авіаквиток за №566-, за яким здійснювалося трансферне міжнародне повітряне перевезення за маршрутами: Харків - Київ - Тбілісі на рейсах PS 026 - 09 вересня 2015р. та PS 517 - 09 вересня 2015р.; Тбілісі - Київ - Харків на рейсах PS 518 - 21 вересня 2015р. та PS 025 - 21 вересня 2015р.

09 вересня 2015р. позивачка здійснила реєстрацію на рейс, здала багаж, для перевезення було зареєстроване одне місце багажу, при цьому, як зазначав відповідач в своїх письмових запереченнях на позов, будь-яких багажних бирок позивачка на своє ім'я відповідачу не пред'явила, проте, заявила про втрату одного місця багажу вагою до 23 кг.

Судом встановлено, що за заявою позивачки, з її слів в аеропорту Тбілісі, було складено для розшуку заявленого багажу відповідний Акт від 09 вересня 2015р. про неналежне перевезення багажу - Property Irregularity Report (PIR) за № TBS PS 14205 за багажною биркою № PS017968, а саме одного місця багажу - 1PS вагою до 23 кг.

В своїх письмових запереченнях сторона відповідача наголошувала, що відповідно до інформації з системи реєстрації пасажирів та багажу в аеропорту «Харків» на рейс PS 026 - 09 вересня 2015р. позивачка фактично зареєструвала одне місце багажу вагою до 13 кг за номером багажної бирки № PS017979 до кінцевого пункту призначення аеропорт «Тбілісі», при цьому сторона відповідача звертала увагу суду, що заявлена позивачкою реєстрація нею одного місця багажу вагою до 23 кг за багажною биркою № PS017968 не відповідає дійсним обставинам справи, так як ця багажна бирка була оформлена в аеропорту відправки «Харків» на іншу пасажирку - Borisova Oleksandra, яка здавала свій багаж одночасно з позивачкою, і яка прямувала цим же рейсом, що й позивачка з Харкова через Київ з кінцевим пунктом призначення м. Тель-Авів.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України), ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору.

За приписами ст. 11 ПК України, ст. 908 ЦК України, при виконанні повітряних перевезень, перевізник зобов'язаний дотримуватись Загальних правил повітряних перевезень, які визначають Умови перевезення та відповідальність перевізника, зокрема, за перевезення пасажирів і багажу.

Згідно з ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ч. 2 ст. 22 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р.), ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазький Протокол 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р., та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про правонаступництво», встановлює обмежену відповідальність перевізника за шкоду, заподіяну зареєстрованому багажу в сумі завданої шкоди, але не більше 250 франків, що становлять еквівалент 20 дол. США за кожен кілограм втраченої чи пошкодженої маси багажу.

Наведене правило зазначено в самому пасажирському квитку в «Повідомленні про обмеження відповідальності за багаж».

За вміщені у багаж речі, що представляють для пасажира більшу цінність, перевізник збільшену відповідальність не несе. Підвищена відповідальність за багаж може мати місце лише у випадках домовленості між сторонами (пасажиром та перевізником) за спеціальною заявою пасажира, котрий сплачує, якщо для цього вимагається, додатковий збір за оголошену цінність багажу. При цьому, у разі заподіяння шкоди багажу, додаткова немайнова (моральна) відповідальність перевізника не передбачена.

Вимогами ст. 24 цієї Конвенції встановлено, що позов про відповідальність може бути пред'явлено за будь-яких обставин лише у відповідності з вимогами та межами передбаченими цією Конвенцією; ст. ст. 32, 33 цієї Конвенції встановлюють - недійсність усіх договорів та угод до заподіяння шкоди, за якими сторони відступали б від правил цієї Конвенції чи шляхом визначення іншого закону або зміни правил про підсудність; ніщо не може заважати перевізнику відмовитися від укладення договору на перевезення чи встановлювати правила, які не суперечать правилам цієї Конвенції.

Положеннями п. 11 ст. 100 ПК України та п. 1 глави 1 Розділу ІІ «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу», затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012р. за № 735, зареєстровані в МЮ України від 28 грудня 2012р. за № 2219/22531, встановлено, що авіаперевізник несе відповідальність за втрату або шкоду, заподіяну під час перевезення пасажирів, багажу, вантажу та пошти відповідно до вимог і правил, передбачених міжнародними договорами України, законодавством України, в тому числі авіаційними правилами України, розмір якої має бути однаковим для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

За вимогами п. 13-б Порядку і правил проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2002р. за № 1535 під час виконання міжнародних польотів у межах, передбачених міжнародними угодами або законодавством країни, на території якої здійснюються пасажирські перевезення, відповідно до уніфікованих умов об'єднання лондонських страховиків або інших умов, що застосовуються у міжнародній практиці: - за втрату або шкоду, заподіяну багажу, пошті або вантажу, страхова сума, встановлена договором обов'язкового страхування, не повинна бути меншою - суми, еквівалентної 20 доларам США за офіційним обмінним курсом Національного банку України за кожен кілограм ваги.

При визначенні суми відповідальності перевізника вага, яка враховується, обмежується вагою відповідного втраченого місця чи частини вмісту багажу, нестачі чи ушкодження упаковки чи упаковок. Незважаючи на вищенаведене, якщо втрата, ушкодження чи затримка всього або частини зареєстрованого багажу, або предмета, що міститься у багажу, впливає на вартість інших упаковок (предметів), вписаних в одну і ту саму багажну квитанцію, то при визначенні меж відповідальності враховується загальна вага такої упаковки або упаковок із загальної частини зареєстрованого багажу.

Судом встановлено, що відповідачем за платіжним дорученням № 3624 від 08 вересня 2016р. було здійснено перерахування призначених компенсаційних коштів до Дирекції УДППЗ «Укрпошта» для організації поштового переказу у сумі 6180,62 грн. на зазначену позивачкою поштову адресу, виходячи із фактичної ваги втраченого позивачкою багажу - 13 кг.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача компенсацію за втрату багажу в сумі 20000,0 грн., при цьому судом враховано, що розмір зазначеної компенсації зазначеної позивачкою, ґрунтується виключно на її припущеннях, оскільки стороною не було надано суду належних і допустимих доказів.

Стосовно вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди сторона позивача, просила суд їх задовольнити на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови від 31 березня 1995р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори підлягають застосуванню при розгляді справ судами. За вимогами п. 2 цієї Постанови, спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законодавством, що регулює такі зобов'язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Однак, ні ПК України, ні Варшавська Конвенція, ні Монреальська Конвенція, ні Правила перевізника, ні Умови договору на повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником, і вимога позивачки щодо її відшкодування є безпідставна, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57 - 61, 88, 169, 179, 208, 209, 211 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; Конвенцією для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р., ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазьким Протоколом 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р.; Законом України «Про правонаступництво»; ст. ст. 1, 3, 11, 100, 101, Повітряного Кодексу України; ст.ст. 10, 23, 614, 908, 910, 922, 926, 1167, 1192, ЦК України; ст. ст. 3, 4 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: