Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Київський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що згідно з договором купівлі-продажу від 16 липня 2010 року він є власником квартири АДРЕСА_1.

У належній йому квартирі зареєстрований та проживає колишній власник житла ОСОБА_5, яка добровільно виселитися з квартири та знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою не бажає.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК Української РСР, ОСОБА_4 просив усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що відповідач зареєстрована та проживає в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, чим порушує його право як нового власника на вільне володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 січня 1995 року Харківською Товарною біржею «Слобода», біржовий контракт № Н5-1049, та на підставі договору дарування, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 26 листопада 1994 року за реєстровим № 4-15483.

26 грудня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір комісії, згідно з яким комісіонер ОСОБА_6 зобов'язався за дорученням, за рахунок та в інтересах комітента ОСОБА_5, шляхом укладання договору купівлі-продажу від свого імені, продати квартиру АДРЕСА_1.

16 липня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким комісіонер ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 придбав за 3 млн грн належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

13 серпня 2010 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказану квартиру в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

У січні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського МНО Малахова Г.І., в якому просила визнати недійсними договір комісії від 26 грудня 2008 року, укладений між нею та ОСОБА_6, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Судом установлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_5

14 грудня 2010 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку направив ОСОБА_5 письмову вимогу про добровільне виселення з належної йому квартири та зняття з реєстраційного обліку, однак відповідач спірну квартиру не звільнила, з реєстраційного обліку в квартирі не знялась.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_5 не є членом сім'ї нового власника квартири ОСОБА_4; між власником квартири ОСОБА_4 та колишнім власником квартири ОСОБА_5 відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою АДРЕСА_1.

Оскільки після укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_5 втратила право власності на квартиру та право користування квартирою, проживанням в квартирі створює перешкоди ОСОБА_4 в користуванні належної йому власністю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильно висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова