Провадження номер 2/741/618/16
Єдиний унікальний номер 741/1520/16
РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 17 березня 2013 року померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Мрин Носівського району по вул. Миру, 22. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, оформила спадкові права на земельну ділянку. Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, то отримала відмову у звязку з тим, що свідоцтво про право власності на колгоспний двір не є чинним. Саме тому позивач і просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснила, що житловий будинок по вул. Миру, 22, с. Мрин був колгоспним двором та належав її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Батько помер у 1993 році, спадщину після його смерті ніхто не оформляв, мати проживала разом з ним на день смерті.

Представник відповідача, Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не зявився.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Миру, 22, с. Мрин Носівського району Чернігівської області відноситься до типу колгоспного двору, станом на 15.04.1991 зареєстрованими у ньому значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 3-14/086 від 14 листопада 2016 року (а. с. 12).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як членам колишнього колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку № 22 по вул. Миру у с. Мрин Носівського району Чернігівської області.

06 вересня 1993 року помер ОСОБА_4, на день смерті його дружина ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом з ним, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області №1087/3-14 від 14.11.2016 р. (а. с. 11).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася.

Так, у судовому засіданні встановлено, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_3, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується вищевказаною довідкою (а. с. 11).

17 березня 2013 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала в рівних частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту (а. с. 26). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за заповітом.

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Із матеріалів спадкової справи №282/2013 убачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, подавши заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини за заповітом. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а. с. 25-30).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній чинний правовстановлюючий документ на будинок, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2328/02-31 від 16 листопада 2016 року (а. с. 15).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 22 по вул. Миру у с. Мрин Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 8-10).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 17 березня 2013 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Мрин Носівського району Чернігівської області по вул. Миру, 22, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а1», ганку «а1», сараю «Б», сараю «Г», літньої кухні «Л», погреба «П», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, воріт з хвірткою №3, загальною площею 71,6 кв. м житловою площею 54,0 кв. м, інвентаризаційною вартістю 251131 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий