Справа № 369/2647/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/6208/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 22.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2002 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що спільне життя між сторонами не склалося, а відповідачка з сином проживають окремо від нього, та вважає недоцільним подальше збереження цього шлюбу, через що просить суд розірвати шлюб, який укладений між сторонами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю один місяць, однак сторони так і не примирилися.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року позов було задоволено, розірвано шлюб, що був укладений між сторонами.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було надано достатнього строку для примирення сторін, а також вважає, що у сторін є шанс зберегти сімю, через що вважає безпідставним висновок суду про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шлюбні стосунки між сторонами не склалися, а подальше збереження цього шлюбу є недоцільним, то позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що 19 жовтня 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб у виконкомі Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 29 (а. с. 20). Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Місцевий суд використав надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя. Разом з тим, надання останнім строку на примирення результатів не принесли, подружжя заходів щодо примирення не вживало (а. с. 26).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Зі змісту ст. 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо місця проживання дитини, через що ухвалив необґрунтоване рішення про розірвання шлюбу, колегія суддів вважає формальними, оскільки позивач не заявляв самостійні вимоги про місце проживання дитини та не заперечував проти того, що дитина буде проживати з відповідачкою. Крім того, сторони не позбавлені права звернутися до суду з самостійним позовом щодо визначення місця проживання дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: