Справа № 275/277/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О. С.

при секретарі Марієвській Н.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в обґрунтування своїх вимог вказавши, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 1000 доларів (США), а через деякий час відповідач під розписку отримав від позивача гроші в розмірі 950 доларів (США). Вище вказані договори позики були укладені у письмовій формі у вигляді розписок. У розписках не було встановлено строк повернення позики. Позивач направила на адресу відповідача письмову вимогу про виконання грошового зобовязання, в який просила повернути грошову суму в розмірі 1950 доларів (США). Однак навіть після отримання вимоги відповідач грошові кошти ОСОБА_3 не повернула. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з вимогою про примусове стягнення суми боргу. Просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 1950 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 48 555 гривень, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні не визнала, заперечувала проти позову, вказавши, що тривалий була у дружніх стосунках з ОСОБА_3 Коли захворіла та потребувала значних коштів на лікування, звернулась до ОСОБА_3В,. яка пообіцяла, що позичить гроші на це. Тому вона написала розписку, однак фактично гроші не отримала. Коли вона повторно звернулась до ОСОБА_3 з приводу грошей, та пояснила, що попередню розписку втратила, тому вона написала іншу розписку, разом з тим грошів так і не отримала. Вважає, що оскільки в розписках не вказано, що вона отримала гроші та не зазначено дату їх отримання, а вказано, що вона лише позичила кошти, то такі розписки не можуть свідчити про укладення між нею та позивачкою договору позики. Також пояснила, що розписки писала в 2010 - 2011 році. Однак в подальшому на лікування їй надала гроші донька, яка уклала з банківською установою кредитний договір. Втім, доказів цього вона не має. Також не заперечувала, що позивачка зверталась до неї, в тому числі й з листом про повернення коштів, який вона проігнорувала. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, з долучених до матеріалів справи двох розписок вбачається, що ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_3 950 доларів та 1000 доларів відповідно (а.с. 23, 24). Сама відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що власноруч писала вказані розписки. Втім, заперечувала, що отримала за вказаними розписками грошові кошти та що вказані розписки можуть свідчити про укладення між нею та позивачкою договору позики.

Разом з тим, на думку суду, між сторонами був укладений договір позики з огляду на наступне.

Так, позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що власноруч писала розписки, зазначений договір позики в судовому порядку не оспорювала, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позову не надала, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 1950 доларів, які не повернула.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачкою, що на адресу ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_3 21.04.2016р. було надіслано письмову вимогу про повернення грошових коштів в сумі 1950 доларів до 20.05.2016р. Вказану вимогу відповідачка ОСОБА_2 отримала 22.04.2016р. (а.с. 8, 9). Втім, грошові кошти ОСОБА_3 відповідачка не повернула.

В ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України зазначено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Тобто про неналежне виконання відповідачкою ОСОБА_2 свого обовязку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписок) саме у кредитора позивачки ОСОБА_3, яка долучила його до матеріалів справи.

Отже, оскільки відповідач вимоги договору не виконав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 1950 доларів, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США складає 48 555 гривень, задовольнивши таким чином позовні вимоги останньої у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на зазначену суму (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 205-209, 509, 526, 530, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88 ч. 1, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суму боргу,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 1950 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 48 555 гривень, а також судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, а всього 49 106 (сорок девять тисяч сто шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_5