Справа № 145/572/16-ц
Провадження №2/145/608/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"07" жовтня 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кіосак Н. О.

за участю секретаря Мазур О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених на внесення до статутного фонду товариства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ "АТП- 10565", -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому вказує, що 06.08.1995року вона з відповідачем зареєструвала шлюб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2012 року їх шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі, її колишнім чоловіком ОСОБА_2 за їх спільні кошти з сімейного бюджету було засновано Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - 10565».

Таким чином, згідно положень ст. 12 Закону України від 19 вересня 1991 року "Про господарські товариства" власником грошових коштів, що були власністю їх сім'ї, стало ТОВ «АТП - 10565».

При використанні одним із подружжя спільних коштів всупереч ст. 65 СК України, інший має право на компенсацію його частини.

Отже, в іншого з подружжя право на майно (речове право) формується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги половини отриманого доходу або внесеного майна .

У зв'язку із тим, що розмір внеску до статутного фонду ТОВ «АТП-10565» сформованого у період її шлюбу з відповідачем, складав 1 985 800 грн., вона має право на 1/2 даної суми -992 900 грн.

В 2015р. вона зверталась до суду із позовом до ТОВ «АТП-10565» про поділ доходів господарського товариства, проте товариство від своєї діяльності мало лише збитки, а тому їхні колишні кошти використовуються нераціонально.

Просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 компенсацію половини суми спільних грошових коштів подружжя, витрачених ним на внесення до статутного фонду ТОВ «Автотранспортне підприємство - 10565», в розмірі 992 900 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві.

ОСОБА_1 також пояснила, що їй було відомо про те, що ОСОБА_2 вносить грошові кошти в статутний фонд ТОВ «АТП -10565», вона також була його співзасновником. Частка ОСОБА_2 становила 51%, її частка 39%. Однак вона вважала, що він поповнює і свою частку, і її частку в статутному фонді. Вона не знала, що він поповнює лише свою частку. В зв'язку з тим, що вона не здійснювала внески її було виключено з співзасновників ТОВ «АТП -10565». Звідки відповідач брав кошти на внесення до статутного фонду, їй невідомо.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, мотивуючи тим, що сам по собі факт внесення коштів відповідачем до статутного фонду під час перебування у шлюбі з позивачкою не може свідчить про те, що внесені кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони були одержані ним в позику від третьої особи і до даного часу ця позика не погашена, а кошти отриманні в позику для здійснення підприємницької діяльності не є спільним сумісним майном, що узгоджується з позицією Верховного Суду України.

Відсутність доходів товаристві в певний період не може доводити нераціональність використання коштів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечував.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

06.08.1995 року Селищанською сільською радою Тиврівського району між сторонами було зареєстровано шлюбі (а.с.4)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2012 року шлюбі між ними вирішено розірвати. Рішення набрало законної сили 10.12.2012 р. (а.с. 5-6).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 31.05.2013р. засновником ТОВ «АТП -10565» є ОСОБА_2

Згідно зі Статутом ТОВ «АТП-10565», затвердженим протоколом від 20.06.2011р. №1 від 01.02.2012 року засновниками даного товариства були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з частками у статутному капіталі відповідно -61% та 39%.

Протоколом зборів учасників даного товариства від 27.01.2012року ОСОБА_1 виключено із складу учасників оскільки вона внеску до статутного фонду взагалі не зробила; єдиним учасником товариства став ОСОБА_2

В зв'язку з чим затверджено відповідні зміни до Статуту товариства.

Згідно фінансового звіту ТОВ «АТП -10565» на 31.12.2012р. його статний капітал 1985800 грн. (а.с. 8,9).

Відповідно до довідки АТП «АТП -10565» про формування ОСОБА_2 статутного капіталу даного товариства сума внесених ним до даного фонду коштів на час припинення шлюбу з позивачкою (10.12.2012р.) становить 1985784, 94 грн., починаючи з 24.10.2006 року.

Разом з тим, згідно наданого представником відповідача договору позики від 24.06.2010р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_6 1500000грн., які як стверджує його представник, і вніс до статутного фонду ТОВ «АТП-10565».

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 02.10.2013р. (справа № 6-79цс13) кошти, що одержані фізичною особою-підприємцем від третіх осіб для здійснення підприємницької діяльності не є спільними коштами подружжя, а відтак і майно, отримане одним із подружжя за безвідплатною угодою або за кошти, які належали йому особисто, є його приватною власністю.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Проте, позивачка не довела ,що кошти, що були внесені відповідачем до статутного фонду товариства є спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначила вона в судовому засіданні, їй невідоме походження коштів, які відповідач вносив до статутного капіталу товариства.

Слід також зазначити, що згідно зі ст. 115 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991року ( з наступними змінами та доповненнями) господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 28 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Зазначене узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.07.2013 у справі № 6-61цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до даної позиції з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому, лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладеним другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що корпоративні права були набуті всупереч інтересам сім'ї.

Позивач посилається на те, що спільні кошти були внесені до статутного капіталу товариства відповідачем, проте не вказує, що ці внески були здійснені відповідачем всупереч її волі.

Крім того, позивач в судовому засіданні зазначила, що їй було відомо про внесення відповідачем даних коштів до вказаного підприємства, вона була його співзасновником.

До матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що кошти, внесені до статутного капіталу товариства, були використані відповідачем всупереч ст.65 СК України, що він створював товариство ТОВ «АТП-10565» без її згоди, з позовом до суду про визнання недійсним права на участь відповідача у вказаному товаристві позивачка не зверталась.

Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст..ст. 61, 63, 65 СК України, ст..ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 року ( із змінами та доповненнями), ст.115 ЦК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених на внесення до статутного фонду товариства відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення рішення з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_7