Справа № 464/3812/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/6488/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Левика Я.А., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 ПАТ "ВіЕс Банк" звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором KF 49139 від 16 травня 2008 року в сумі 31 022,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 655 604,54 гривень.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № KF 49139 від 16 травня 2008 року в розмірі 31022,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 670 634,33 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства «Ві ЕС Банк» судові витрати в розмірі по 1827 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 99 Конституції України, п. 1 ст. 3 декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п. 3.3 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" грошовою одиницею України є гривня і нарахування заборгованості мало відбуватись в гривні. Вважає, що банком при укладені кредитного договору порушено вимоги п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168, відповідно до яких, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Невиконання банком цієї вимоги призвело до порушення вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту. Крім цього зазначає, що згідно вимог п. "г" ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", банк зобов'язаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Невизначення в договорі кредиту типу відсоткової ставки - фіксованої чи/або змінної - свідчить про недосягнення позичальником і банком згоди щодо всіх істотних умов і відповідно неукладення кредитного договору.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

За таких обставин, розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи установлено, що 16 травня 2008 року, між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № KF 49139, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 50000.00 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами терміном до 16 травня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3, укладено договір поруки №РО 93959 від 16.05.2008 року, за умовами якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність в повному обсязі за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п.1.2. договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за вказаним кредитним договором за своєчасне виконання боржником його зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї склалася заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 06 травня 2015 року становила 31022.70 доларів США, з яких: 1667.50 доларів США сума простроченої заборгованості; 28593.50 доларів США сума поточної заборгованості по кредиту; 2043.13 доларів США нараховані та несплачені відсотки за користування кредитними коштами; 386.07 доларів США нарахована пеня, що еквівалентно 8 158,84 гривень.

Згідно п. 1.2 Договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за вказаним кредитним договором за своєчасне виконання боржником його зобов'язань.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до умов договору та вимог Закону, Банком було скеровано відповідачам повідомлення-вимога від 25 грудня 2014 року про погашення заборгованості, яка залишена поза увагою боржником, а 08 травня 2015 року пред'явлено позов до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору, що призвело до невиконання взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, або від будь-кого з них окремо.

Отже, за невиконання відповідачем ОСОБА_4 кредитного договору відповідальність за порушення зобов'язання лежить також на поручителю ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність позову та про стягнення з відповідача ОСОБА_2 як позичальника, та ОСОБА_3 як поручителя суми заборгованості по кредитному договору № KF 49139 від 16 травня 2008 року у розмірі 31022.70 дол. США, з яких: 1667.50 дол. США сума простроченої заборгованості; 28593.50 дол. США сума поточної заборгованості по кредиту; 2043.13 дол. США нараховані та несплачені відсотки за користування кредитними коштами; 386.07 дол. США нарахована пеня, що еквівалентно 8 158,84 гривень. Остаточну суму заборгованості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ПАТ «ВІ ЕС Банк» визначено в гривневому еквіваленті в сумі 670 634,33 гривень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Левик Я.А.

ОСОБА_6