Справа № 361/7279/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/3687/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Антоненко В.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки припиненим,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 30 жовтня 2009 року між ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» та ТОВ «Бізнестехпрод» укладено кредитний договір № 26-1346/09-КЮ і того ж дня між ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким вона передала у заставу (іпотеку) нежитлову будівлю 39-е по вул. Жовтневій у с. Русанів Броварського району Київської області в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх обовязків. 01 грудня 2014 року Господарським судом Київської області постановлено ухвалу у справі № 911/2223/13, якою ліквідовано юридичну особу ТОВ «Бізнестехпрод», а вимоги усіх кредиторів визнано погашеними; 19 грудня 2014 року до ЄДРПОУ внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи. Просила визнати договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 30 жовтня 2009 року за № 1451, припиненим, скасувати заборону відчуження майна, накладену у звязку із посвідченням іпотечного договору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 частково задоволено, визнано припиненим договір іпотеки, укладений між ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1451.

Відповідач ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив вимоги ст. ст. 3, 11, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 593, 598, 599 ЦК України, Лист Верховного Суду України від 01 лютого 2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення, з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, від 01 березня 2015 року, постанову Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі № 6-216цс14. Вказував, що судом першої інстанції неправомірно не взято до уваги доводи банку щодо відсутності підстав для припинення договору іпотеки та не вірно застосовані ст. ст. 11, 17 Закону України «Про іпотеку», що призвело до ухвалення рішення, яке суперечить нормам матеріального права та дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що зобовязання за основним договором припинилося внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника ТОВ «Бізнестехпрод», а отже припиненим є і зобовязання за забезпечувальним зобовязанням.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 30 жовтня 2009 року між ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» та ТОВ «Бізнестехпрод» укладено Кредитний договір № 26-1346/09-КЮ.

30 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 30 жовтня 2009 року за № 1451, згідно якого позивач передала у заставу (іпотеку) нежилу будівлю 39-е по вул. Жовтневій у с. Русанів Броварського району Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01 грудня 2014 року по справі №911/2223/13 ТОВ «Бізнестехпрод» ліквідовано як юридичну особу.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб та фізичних осіб-підприємців, стан юридичної особи ТОВ «Бізнестехпрод» є припиненим 19 грудня 2014 року за судовим рішенням про припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернутим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державних органів, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до ст. 609 ЦК України, зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Виходячи із вищенаведених вимог, єдиним видом припинення юридичної особи, який є підставою для припинення зобовязань даної юридичної особи, є ліквідація.

Суд першої інстанції належним чином врахував наведені вимоги закону і прийшов до правильного висновку про визнання припиненим договору іпотеки, яким забезпечувалося виконання зобовязання ліквідованої на час предявлення позову юридичної особи.

Посилання апеляційної скарги на ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України висновків суду в даній частині не спростовують, оскільки не стосуються випадку припинення зобовязання за іпотечним договором внаслідок припинення основного зобовязання з підстав ліквідації боржника, що регламентується ст. 609 ЦК України, а ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає також дійсність іпотеки до припинення основного зобовязання, що залишено поза увагою відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги із наведенням аналізу судової практики, оскільки в них піддано аналізу інші правовідносини щодо припинення договору іпотеки внаслідок закінчення строку дії кредитного договору, а не внаслідок припинення основного зобовязання в звязку із ліквідацією боржника - юридичної особи.

Відмінними є і правовідносини, які розглянуті Верховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року № 6-216цс14 із правовим висновком, згідно якого постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобовязанням не тягне за собою припинення зобовязання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобовязання, якщо до цього іпотекодержателем було предявлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Бізнестехпрод» ліквідоване 19 грудня 2014 року до предявлення вимоги іпотекодержателя та отримання виконавчого напису 18 травня 2015 року, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування заборони відчуження майна рішення суду першої інстанції ніким не оспорюється і не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Енд ОСОБА_3» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Антоненко В.І.

ОСОБА_6