Дата документу 04.10.2016
Справа № 320/3312/16-ц
Провадження № 2/320/2384/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2016 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В позові зазначено, що в 2008 році між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 215000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08 червня 2016 року складає 5366400 гривень 00 копійок, на підтвердження якого 25 червня 2012 року відповідачем була написана боргова розписка, за умовами укладеного договору позики позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 215000 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму в строк до 01 червня 2013 року. Однак до теперішнього часу борг відповідач не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 5366400 гривень 00 копійок, суму процентів за користування позикою в розмірі 2987541 гривня 04 копійок та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 486504 гривні 59 копійок.
В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, жодних заперечень проти заочного розгляду справи не зазначено.
В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 25 липня 2012 року, в 2008 році відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 215000 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму в строк до 01 червня 2013 року.
Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором позики.
Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі.
На виконання договору позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 215000 доларів США, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором.
В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за договором позики будь-яких платежів позивачу від відповідача не надходило.
Тобто, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по поверненню грошових коштів, борг в сумі 215000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08 червня 2016 року складає 5366400 гривень 00 копійок, до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань.
Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання.
Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернув.
Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладеного договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену суму боргу за договором позики.
Крім того, сума процентів за користування позикою, тобто з 25 червня 2012 року по 08 червня 2016 року, складає 2987541 гривня 04 копійок.
Сума 3 % річних від простроченої суми за час користування грошима, тобто з 01 червня 2013 року по 08 червня 2016 року, складає 486504 гривні 59 копійок.
Розрахунок сум процентів за користування позикою та 3 % річних від простроченої суми за час користування грошима, надані позивачем, суд приймає як вірні.
Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки грошове зобов'язання у відповідача перед позивачем виникло з договору позики, який не є безпроцентним, тому позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики, а також відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 5366400 гривень 00 копійок, суми процентів за користування позикою в розмірі 2987541 гривня 04 копійок та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 486504 гривні 59 копійок.
Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 6338 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 - 215, 224 - 228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 5366400 (п'ять мільйонів триста шістдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, суму процентів за користування позикою в розмірі 2987541 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят сім тисяч п'ятсот сорок одна) гривня 04 копійок та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 486504 (чотириста вісімдесят шість тисяч п'ятсот чотири) гривні 59 копійок, а всього 8840445 (вісім мільйонів вісімсот сорок тисяч чотириста сорок п'ять) гривень 63 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 6338 (шість тисяч триста тридцять вісім) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: