Справа № 369/8449/14-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/2464/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Воробей В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із даним позовом, який згодом уточнило та просило стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором станом на 22.09.2015 року в розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 грн., та пеню у сумі 6 693 520,22 грн., що разом складає 10 433 995,89 грн.

Позов обґрунтований тим, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір, який складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 150 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти були надані Банком шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, який в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строк до 23 червня 2023 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати інші зобовязання визначені кредитним договором. Зазначав, що станом на 22.09.2015 року у позичальника існує заборгованість в сумі 171 148,51 доларів США та 6 693 520,22 грн., яку в добровільному порядку він не погашає.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 23 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати в повному обсязі по борговим зобовязанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки укладеними між позивачем та відповідачами.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 148 576,02 долари США та заборгованості по відсоткам 22 572,49 доларів США, а також стягнуто пеню у розмірі 3 740 475,67 грн., всього стягнуто 7 480 951,34 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, і станом на 22 вересня 2015 року має заборгованість перед Банком в сумі 171 148,51 доларів США, яка складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 148 576,02 доларів США, заборгованості із відсотків за користування кредитом в сумі 22572,49 доларів США та пені в сумі 13 652 736,18грн.

З врахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України суд зменшив розмір пені до 3 740 475,67грн., оскільки він значно перевищує розмір завданих позивачу збитків.

Проте повністю погодитись із цими висновками не можна.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір №ML-006/2060/2008, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 150 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти були надані Банком шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, який в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строк до 23 червня 2023 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати інші зобовязання визначені кредитним договором.

Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобовязаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1 частини № 2 кредитного договору.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1 частини № 2 кредитного договору.

23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR006/2060/2008, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати в повному обсязі по борговим зобовязанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору, а саме повернення основної суми кредиту, відсотків та пені.

20 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а покупець приймає такий Кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду.

В тому числі, передано право грошової вимоги за кредитним договором №ML-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року, договором поруки № SR006/2060/2008 від 23 червня 2008 року, де загальна сума основного боргу та загальна сума процентів у валюті договору становить 171 148,51 доларів США.

Невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1 кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобовязань за кредитом у позичальника.

30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання. (том 1 а.с.12-17).

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №ML-006/2060/2008 станом на 22 вересня 2015 року становить 148 576,02 доларів США по кредиту, 22 572,49 доларів США по відсотках за користування кредитом, 13 652 736,18грн. пені. (том 1 а.с.178).

З врахуванням доводів апеляційної скарги та обставин, встановлених при апеляційному розгляді справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 порушив умови взятого на себе зобов»язання щодо погашення кредитної заборгованості частинами, а саме щомісячними платежами згідно Графіку платежів.

Так, відповідно до Додаткового договору№4 до кредитного договору від 23 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 25 січня 2010 року, наданого в суді апеляційної інстанції, та Додатку№1 до Додаткового договору ОСОБА_2 взяв на себе зобов»язання погашати Банку щомісячний платіж в розмірі 2190,71 доларів США 25-27 числа кожного місяця до 23.06.2023 року.

Із розрахунку заборгованості на 22.09.2015 року останні платежі на погашення кредиту Позичальником здійснені: 19.11.2008 року в сумі 278,18 доларів США на погашення кредиту і 25.06.2010 року в сумі 881 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом. (том 1 а.с.178).

Позовна заява подана в суд (здана на пошту) 18 серпня 2014 року (том 1 а.с.42).

До ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.(том 1 а.с.86).

В рішенні суду мотиви незастосування строків позовної давності відсутні.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-160цс14 від 19.11.2014 року зазначено, що відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З врахуванням вказаної правової позиції та встановлених обставин справи початком перебігу строку позовної давності є несплата чергового щомісячного платежу позичальником на погашення заборгованості, а саме 25 липня 2010 року.

Оскільки із позовом в суд ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся 18 серпня 2014 року, то до позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту і відсотків за користування ним за період з 25 липня 2010 року до 18 серпня 2011 року позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Таким чином на користь позивача із відповідачів стягненню підлягають несплачені до моменту звернення кредитора в суд платежі у межах позовної давності по кожному із платежів, а саме за період з 18.08.2011 року по 18.08.2014 року.

Так, як у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, заборгованість із відсотків за користування кредитом в сумі 22 572,49 доларів США нарахована за період з 26.04.2010 року по 20.07.2011 року, то до цієї заборгованості із відсотків за користування кредитом позивачем пропущено встановлений ст..257 ЦК України строк позовної давності тривалістю у три роки і з врахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 22 572,49 доларів США необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

Отже стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 148 576,02 доларів США, що станом на 18.08.2014 року згідно курсу НБУ еквівалентно 1 942 378грн.88коп.

Відповідно до положень Кредитного договору, ст.ст.266, 258, 551 ЦК України, виходячи із розміру заборгованості за кредитом в сумі 148 576,02 доларів США, розмір неустойки (пені) за останні 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, тобто за період з 18.08.2013 року по 18.08.2014 року становить 7 089 682,92грн.

Оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, то відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені 7 089 682,92грн. підлягає зменшенню до 1 942 378грн.88коп.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 148 576,02 (сто сорок вісім тисяч п»ятсот сімдесят шість доларів і два центи) доларів США, що станом на 18.08.2014 року еквівалентно 1 942 378грн.88коп. та пеню у розмірі 1 942 378грн.88коп.(один мільйон дев»ятсот сорок дві тисячі триста сімдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Відповідно до ст..88 ЦПК України стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2086грн.87коп.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості і недоведеності розміру заборгованості за кредитом частково враховані судом апеляційної інстанції.

Проте розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджується належними і допустимими доказами та не спростовано відповідачами.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності переуступки права вимоги і набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав кредитора не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом 20 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором №ML-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року і договором поруки № SR006/2060/2008 від 23 червня 2008 року.

Встановлено, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 148 576,02 (сто сорок вісім тисяч п»ятсот сімдесят шість доларів і два центи) доларів США, що станом на 18.08.2014 року еквівалентно 1 942 378грн.88коп. та пеню у розмірі 1 942 378грн.88коп.(один мільйон дев»ятсот сорок дві тисячі триста сімдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2086грн.87коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: