Справа №278/1268/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 грудня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Дубовік О.М.,

секретаря судового засідання Васинчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона отримала вона є власником квартири №7 у будинку №13 в селі Піски по вулиці Жовтневій Житомирського району Житомирської області. У вказаній квартирі проживає її син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 Остання, зі слів позивача, мешкає у квартирі без її на те згоди, постійно порушує громадський порядок, влаштовує сварки, ображає позивача та завдає їй тілесних ушкодження та зловживає спиртними напоями.

З цих підстав позивач просила суд виселити відповідача з квартири без надання їй іншого житла та стягнути понесені судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, що підтверджується письмовими поштовими повідомленнями, які є в матеріалах справи ( а.с. 16, 28, 47, 63, 75). Судові повістки про виклик позивача повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Також відповідач була повідомлена через оголошення у пресі газета «Житомирщина» (а.с. 37).

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, проте судові повістки про виклик останнього повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с. 18, 30, 45, 65, 73).

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло та Витягу №23010667 від 15.06.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 38, 39) позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, та володіють по 1/2 частки кожний.

З копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована та проживає в іншій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 714, виданої 26.05.2016 року Виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають у квартирі № 7 в с. Піски по вулиці Жовтневій, буд. 13 Житомирського району Житомирської області без реєстрації; також у зазначеній квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно довідок № 84 від 06.09.2016 року та № 142 від 17.09.2016 року, виданих Комунальною установою «Центральна районна лікарня» вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неодноразово виїздили до Криму, але 20.09.2016 року повернулися до с. Піски Житомирського району (а.с. 40, 47); також вказана інформація зазначена і у довідці № 1180, від 03.10.2016 року, яка видана Виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 48).

Відповідно до медичної довідки від 03.10.2016 року у позивача ОСОБА_1 на обличчі зафіксовані синяки (а.с. 49).

З довідки № 2491 від 03.10.2016 року вбачається, що позивач зверталася до судмедекспертизи (а.с. 50).

Відповідно до листа № Д1496/202/2016 від 02.05.2016 року та висновку т.в.о начальника Житомирського районного відділення Житомирського відділу національної поліції ОСОБА_5 від 31.05.2016 року, позивачу на її звернення повідомлено, що за результатами перевірки прийнято рішення про припинення перевірки, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку приватного звернення (а.с. 32, 33).

Згідно витягу з кримінального провадження № 170001252 від 06.10.2016 року Житомирським районним відділенням поліції Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області внесено відомості 03.10.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 62).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до Узагальнення судової практики Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Більш того, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, відповідно до правил допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Під порушенням правил співжиття слід розуміти не просто створення певних незручностей для мешканців будинку чи безпосередньо для власника, а вчинення умисних дій, пов'язаних із зневагою до соціальних норм сумісного проживання. Зневага до соціальних норм сумісного проживання - це вчинення сварок, бійок, нанесення образ, ігнорування вимог про дотримання тиші, тощо. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є достатньою підставою для виселення.

Позивачем не надано суду належних доказів того, що було зафіксовано порушення відповідачем громадського порядку, правил співжиття тощо і до нього застосовувались заходи впливу різними органами.

Тому суд приходить до висновку про недоведеність підстав позову, а саме передбачених ст. 116 ЖК УРСР.

Щодо посилання позивача на той факт, що відповідач самоправно та без її згоди вселилася до квартири, суд виходить з такого, що відповідач ОСОБА_2 разом третьою особою ОСОБА_3 та їх спільною дочкою ОСОБА_4 проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, де ОСОБА_3 являється співвласником 1/2 частки вище зазначеної квартири, тому є всі підстави вважати, що відповідач зі згоди останнього проживає у квартирі.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 212-214, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Дубовік