УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, треті особи: Ірлявська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок (літ. А) з прибудовою (літ. А*) та належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. Б), сарай (літ. В), вбиральня (літ. Д), гараж (літ. Е), свинарник (літ. Ж), огорожа (№ 1-3), який розташований по АДРЕСА_1, зобов'язати Ужгородське районне комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна провести реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_6

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6, як за спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 з прибудовою (літ. А*) та належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. Б), сарай (літ. В), вбиральня (літ. Д), гараж (літ. Е), свинарник (літ. Ж), огорожа (№1-3). Зобов'язано Ужгородське районне комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна здійснити реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що з 10 грудня 1950 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю ОСОБА_8

ОСОБА_8 за життя заповіту не склав, а тому після його смерті відкрилась спадщина за законом.

Рішенням Виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району від 28 березня 2008 року № 38 оформлено право власності за померлим ОСОБА_8 на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1

З листа Ужгородського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 16 грудня 2008 року вбачається, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_8 на вказане домоволодіння не проводилась.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позивач фактично прийняла спадкове майно після смерті свого чоловіка, якому воно належало на підставі рішення Виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району від 28 березня 2008 року № 38, інші спадкоємці відсутні.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_7 подав до апеляційного суду скаргу, вказуючи на те, що оскаржуваним рішенням суду порушені його спадкові права, оскільки спірний будинок належав не чоловіку позивача, а його дідові, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку судом було встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району від 28 березня 2008 року № 38 про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судами в указаній адміністративній справі було встановлено, що згідно з записами у погосподарській книзі села Андріївка власником житлового будинку по АДРЕСА_1, з часу його побудови у 1958 році, є ОСОБА_9, який і був забудовником. В указаному будинку разом із ОСОБА_10 проживали його зять - ОСОБА_8, донька - ОСОБА_6, а також онуки: ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано відхилив скаргу ОСОБА_7, оскільки було встановлено, що судовими рішеннями скасовано всі правовстановлюючи документи на спірний житловий будинок, видані на ім'я ОСОБА_8, та встановлено, що власником цього будинку був ОСОБА_9, який помер у 1984 році. Після смерті останнього відкрилась спадщина за законом, оскільки спадкодавець заповіт не залишив, і єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 є його дочка ОСОБА_6

З урахуванням вказаного рішення суду про визнання за позивачем права власності на спірний будинок не порушує права ОСОБА_7, оскільки він не є спадкоємцем свого діда ОСОБА_9 (статті 524, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_7 та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Отже, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана