АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа №755/4361/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/11102/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами банківських послуг» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку», про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позичених коштів та на момент пред'явлення даного позову до суду не повернув всю їх суму.

Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань.

Таким чином, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 19 157 гривень 75 копійок, які позивач просив суд стягнути з відповідача, поклавши на нього судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача Сокуренко Н.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, при цьому вказав, що він частково визнає заборгованість за кредитним договором, яка виникла з вини працівників банку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.82), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами банківських послуг» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку», про що свідчить підпис відповідача у заяві.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 грудня 2015 року у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі2510 гривень 17 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12459 гривень 12 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 2800 гривень, та штрафів в сумі 1388 гривень 46 копійок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений кредитний договір, а умови та правила, надані суду, є тими ж умовами та правилами, з якими була ознайомлена відповідач.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як він не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву від 14 серпня 2012 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» Приватбанку (а.с.5-7).

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не була ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції умови та правила не є тими, з якими була ознайомлена відповідач під час укладення кредитного договору, а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних матеріалах справи.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015р., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно договору про збільшення позовної давності, та не містить висновку стосовно неможливості укладення кредитного договору у порядку ст. 634 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки відповідач не заперечував укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджував, що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які були додані позивачем до позовної заяви, суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку про не укладення договору між сторонами та не отримання відповідачем кредитних коштів.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», відповідач погодився щомісячно до 25 числа сплачувати 7% від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісії за зняття готівки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, останній платіж був ним внесений 02 травня 2013 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

З виписки по картці, приєднаної позивачем до апеляційної скарги, внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредиту 02 травня 2013 року, підтверджується.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,80%, а з 01 квітня 2015 рок на 43,20% і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Матеріали справи не містять даних про причини зміни розміру процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, а також повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з ним даної дії.

За таких обставин, оскільки відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2510 гривень 17 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1885 гривень 29 копійок, що були нараховані в розмірі 30% до 01 вересня 2014 року.

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Аналогічні умови зазначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач допустила заборгованість по погашенню кредиту, сплаті процентів та комісій більше, ніж на 30 днів, банк має правові підстави для вимог про стягнення з відповідача передбаченого умовами договору штрафу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки позивачем не надано будь-яких доказів про завдання позивачу збитків внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору та враховуючи ту обставину, що позивачем безпідставно нараховувались починаючи з 01 вересня 2014 року підвищені відостки, колегія суддів вважає можливим зменшити суму пені за несвоєчасне погашення кредиту з 2800 гривень до 250 гривень.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитом в сумі 2510 гривень 17 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1885 гривень 29 копійок,заборгованість за пенею та комісією в сумі 250 гривень, штраф в сумі 500 гривень, штраф (процентна складова) в сумі 219 гривень 77 копійок, а всього 5365 гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» судовий збір в сумі 536 гривень 23 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: