Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1560/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 30 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2005 року на його користь стягнуто з Головного управління державного казначейства України в Житомирській області 2233,58 грн. витрат пов»язаних з прибуттям до суду, 398,75 грн. витрат на юридичну допомогу та моральну шкоду в розмірі 700.00 грн. Не зважаючи на численні вимоги щодо виконання рішення суду, лише 04.12.2015 року була виплачена вказана сума, без врахування інфляційних та 3% річних. Просив стягнути з відповідача на його користь 13140,90 грн. матеріальної шкоди, яка складається з 1092.09 грн. - 3% річних від суми заборгованості, 11970.81 грн. інфляційних втрат та 78.00 грн. витрат на виготовлення копій документів, 200000.00 грн. моральної шкоди, та 5000.00 грн. витрат на юридичну допомогу, а всього 218140,90 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом не з»ясовано причини несвоєчасного виконання рішення суду, не надано належну оцінку представленим ним доказам, порушено вимоги ст. 159 ЦПК України щодо безперервності розгляду справи, застосовано закон, який не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2005 року по справі № 2-2259 за позовом ОСОБА_1 до начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, УМВС України в Житомирській області, ВДАІ УМВС України в Житомирській області та управління Державного казначейства в Житомирській області про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема. стягнуто з управління Державного казначейства в Житомирській області на користь позивача 2233,58 грн. витрат пов'язаних із прибуттям до суду, 398,75 грн. витрат на правову допомогу та 700,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.9-10).

Постанова суду набрала чинності 25.05.2006 року та 26.07.2006 року видано виконавчий лист (а.с. 67-68).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Житомирської області Невмержицьким О.О. від 22.08.2006 року відкрито виконавче провадження по вказаному виконавчому листу, а постановою від 17.09.2007 року виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с.74, 75).

Постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Житомирській області Горбовського Ю.В. від 07.06.2011 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження (а.с.73).

Листом Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області від 15.08.2011 року виконавчий лист повернуто стягувачу в зв'язку з відсутністю правових підстав для його виконання (а.с.72).

З позовної заяви та письмових заперечень вбачається, що 24.11.2015 року кошти перераховані на користь ОСОБА_1, таким чином рішення суду було виконано (а.с.61-62).

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, суду не надано будь-яких доказів того, що невиконання судового рішення протягом тривалого часу сталося внаслідок вини відповідача.

При цьому не є такими доказами і документи надані позивачем, оскільки вони не містять інформації про те, що затримка виконання судового рішення сталася внаслідок дій або бездіяльності держказначейства.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про безпідставність вимоги про стягнення коштів, є правильним.

Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в її задоволенні.

При цьому посилання апелянта на порушення судом вимог закону ст. 159 ЦПК України щодо безперервності розгляду справи, не грунтується на законі, оскільки вказана норма стосується безпосередності судового розгляду.

Оскільки суд не наділений повноваженнями щодо збирання доказів з власної ініціативи, твердження апелянта про те, що судом не з»ясовано причини несвоєчасного виконання рішення суду не може бути взято до уваги, оскільки надані сторонами докази таких даних не містять, а клопотання про надання або витребування інших документів сторонами не заявлялося.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді