12.07.2016 Справа № 337/758/16-ц
Пров. №2/337/639/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі

головуючого судді Бондаренко І.В.

з участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки, розподіл майна, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позов до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки а саме його проживання з ОСОБА_2 з 2003 року як чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу; розділити спільно нажите під час фактичних шлюбних відносин майно квартиру АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на ? частину вказаної квартири, визнати недійсними договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 19.11.2015 року між представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та договір іпотеки зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі ст.215-216, 203 ЦК України; розподілити майно подружжя автомобіль НОМЕР_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 половини його вартості у сумі 55000 грн..

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що познайомився з ОСОБА_2 в 2002 році, а з березня 2003 року вони стали проживати спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_2, яка належала його сестрі ОСОБА_6. Коли в 2007 році ОСОБА_2 завагітніла вони прийняли рішення про придбання більшої квартири для сім»ї. 25.03.2008 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1 на спільні кошти в сумі 78317 доларів США, але оформили її на ОСОБА_2, оскільки між ними була довіра, і до того ж він був державним службовцем. За квартиру вони внесли гроші в сумі 20000 доларів США, які були ними спільно накопичені, та взяли кредит на придбання цієї квартири у сумі 55582,80 доларів США, придбану квартиру здавали в оренду з умовою для орендарів зробити там частковий ремонт, платежі по кредиту сплачували зі спільного бюджету. 28.12.2007 року у них народився син ОСОБА_7, 06.06.2008 року вони зареєстрували шлюб. Станом на березень 2014 року залишок по кредиту склав біля 30000 доларів США, тому його сестра ОСОБА_6 дозволила йому продати належну їй квартиру квартирі АДРЕСА_2, що він і зробив навесні 2014 року та отримав за квартиру гроші в умі 28000 доларів США, які віддав ОСОБА_2 для оплати кредиту. З червня 2014 року у них з відповідачкою погіршились відносини і ОСОБА_2 відмовилась далі проживати спільно як подружжя. В 2011 році ОСОБА_2 придбала автомобіль НОМЕР_1, який, дізнавшись про його намір подати до суду позов про розподіл спільного майна, ОСОБА_2 20.10.2015 року переоформила на свого батька ОСОБА_8 щоб уникнути його розподілу, тому він просить стягнути половину його вартості у сумі 55000 грн.. Крім того, 19.11.2015 року ОСОБА_9 за довіреністю, виданою ОСОБА_2 та засвідченою нотаріусом в м.Краснодар РФ, продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, зроблено було це без згоди ОСОБА_1 як співвласника квартири, крім того, вважає, що ОСОБА_2 продала квартиру, коли дізналась про подачу ним позову до суду про розподіл майна та що у ОСОБА_3 ніколи не було грошей на придбання чотирикімнатної квартири, тому він просить визнати цей договір недійсним. 25.11.2015 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір іпотеки, за яким передала ОСОБА_4 вказану квартиру в іпотеку на забезпечення виконання договору позики. З наведених підстав просить визнати недійсним, також, і договір іпотеки, та визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, як на половину спільного майна.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просить розірвати шлюб між ними, оскільки шлюбні відносини припинені з початку 2014 року, сім»я розпалась остаточно, неповнолітній син ОСОБА_10 проживає з нею, а також просить розподілити майно, набуте під час шлюбу - автомобіль НОМЕР_2 шляхом стягнення половини його вартості у сумі 142111,53 грн..

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечує у повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_11 не перебувала з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року, спільне господарство з ним не вела, а перебувала з ним у близьких відносинах, спільного з ним сина народила 28.12.2007 року у зв»язку з рекомендацією лікарів народити дитину, син після народження постійно проживав з нею та її батьками у квартирі батьків в м.Запоріжжі, вул.Хортицьке шосе 14/165 і ОСОБА_1 з ними не проживав, а шлюб з ОСОБА_1 06.06.2008 року зареєструвала на його прохання, що йому було необхідно для виїзду за кордон. Квартиру АДРЕСА_1 вона придбала до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 самостійно, за власні кошти, а на частину вартості цієї квартири оформила кредитний договір, який виплачувала весь час самостійно, оскільки її доходи дозволяли це робити, а ОСОБА_1 у виплаті кредиту та придбанні квартири ніякої участі не приймав, коштів на це не мав, і взагалі був державним службовцем. ОСОБА_5 повністю погасила кредит за квартиру у сумі 30368,19 доларів США в січні 2015 року, а саме тоді, коли з ОСОБА_1 фактичні шлюбні відносини були припинені ще в 2014 році. На цей час вони з сином вже виїхали проживати до Криму. На початку 2015 року вона погасила кредит за квартиру та вирішила її продати. 17.11.2015 року та 19.11.2015 року вона доручила ОСОБА_12 та своїй подрузі ОСОБА_3 продати вказану квартиру, для чого у м.Краснодар оформила довіреності, 19.11.2015 року квартира її представником ОСОБА_12 була продана ОСОБА_3. Крім того, автомобіль НОМЕР_1 був придбаний її батьком ОСОБА_8 на його власні кошти, але оскільки цей автомобіль надійшов до салону на замовлення батька тоді, коли батько був у відрядженні, то договір купівлі-продажу вона оформила на себе, але гроші на придбання автомобіля належать її батьку. Коли вона виїжджала до Криму, то переоформила вказаний автомобіль на свого батька, як і належить, і цим автомобілем користувався та користується тільки її батько, тому він не є спільним майном подружжя і розподілу не підлягає. Автомобіль Nissan X Trail р.н. НОМЕР_3 був придбаний ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу з нею, на їх спільні кошти, тому вважає, що він є спільним майном подружжя та необхідно стягнути на її користь з ОСОБА_1 половину його вартості в сумі 142111,53 грн..

З зустрічним позовом ОСОБА_13 про розірвання шлюбу та розподіл майна ОСОБА_1 не згоден та пояснив, що він сумнівається у тому, що ОСОБА_2 подала позов про розірвання шлюбу з ним та підписала його. Крім того зазначив, що не бажає розривати шлюб із ОСОБА_2, оскільки багато в неї вклав, хоче продовжувати з нею спілкуватись, також виходячи з інтересів дитини. При цьому, не оспорює того факту, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинились з 2014 року, і вона виїхала в Крим, де зараз і проживає з дитиною. Проти розподілу автомобіля НОМЕР_2 заперечує, оскільки автомобіль ним був придбаний за особисто йому належні кошти, надав висновок про вартість даного автомобіля на даний час в сумі 171457, 65 грн..

Суду надана заява ОСОБА_2, засвідчена нотаріусом Краснодарського нотаріального округу ОСОБА_14 03.06.2016 року р.н. 3-1813, в якій ОСОБА_2 вказала, що вона підтверджує те, що вона дійсно підписала та подала до Хортицького районного суду м.Запоріжжя заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та розподіл спільного майна, зміст цього позову вона підтверджує, у зв»язку з тим, що вона перебуває за межами України вона не зможе бути присутньою у судових засіданнях, тому просить розглянути справу без її участі, за участю її представника./ т.2 а.с.85/.

У суду немає підстав ставити під сумнів вказану заяву ОСОБА_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїх позовних заявах не ставили питання про стягнення судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не погодилась та вказала, що вона дійсно є подругою ОСОБА_2, вони познайомились та спілкувались по роботі. Також, вона працює разом з ОСОБА_12. В січні 2015 році ОСОБА_2 попросила її продати належну їй квартиру АДРЕСА_1. В той момент у неї виникла необхідність та можливість придбати собі квартиру, тому вона вирішила сама купити цю квартиру. ОСОБА_5 позичила кошти у ОСОБА_4, та 19.11.2015 року уклала з ОСОБА_12, який діяв по довіреності від імені ОСОБА_2, договір купівлі-продажу вказаної квартири. 25.11.2015 року вона уклала з ОСОБА_4 договір іпотеки, та передала йому в іпотеку вказану квартиру до повернення йому свого боргу. В квартиру вона перевезла свої речі, розпочала робити там ремонт. Їй відомо, що ОСОБА_2 придбала спірну квартиру в 2008 році сама, виплачувала кредит сама, ОСОБА_1 у цьому участі не приймав. На час продажу цієї квартири ОСОБА_3 було відомо, що квартира належить лише ОСОБА_2, з ОСОБА_1 повноцінної сім»ї ніколи у ОСОБА_2 не було, їй не було відомо про жодні претензії ОСОБА_1 на цю квартиру. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у визнанні договору купівлі-продажу та іпотеки спірної квартири відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судові засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, в яких вказав, що ОСОБА_3 в кінці 2015 року позичила у нього кошти на придбання спірної квартири, він надав їй ці кошти, і в забезпечення повернення цих коштів вони уклали договір іпотеки квартири. Йому нічого не було відомо про претензії ОСОБА_1 на вказану квартиру. Вважає, що у задоволенні вимог про визнання договору іпотеки недійсним необхідно відмовити.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 у судовому засіданні в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 19.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що в цей день до неї з»явився ОСОБА_12 з довіреністю від імені ОСОБА_2, яка була засвідчена приватним нотаріусом м.Краснодар, на право продати спірну квартиру. ОСОБА_5 раніше була знайома з ОСОБА_2 як з клієнткою, оскільки засвідчувала інші угоди з її участю, та співпрацювала з фірмою, де працювала ОСОБА_2. 18.11.2015 року їй по телефону особисто дзвонила ОСОБА_2 та консультувалась з приводу належних документів, які необхідні для здійснення угоди продажу вказаної квартири. 19.11.2015 року вона засвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений ОСОБА_12 від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 19.11.2015 року, яка була їй надана до підписання угоди, та ОСОБА_3. На даний час діючим законодавством не передбачено необхідності внесення довіреностей, виданих нотаріусами РФ, у реєстр довіреностей. Надана ОСОБА_9 довіреність не викликала у неї сумнівів, враховуючи, також, особистий телефонний дзвінок ОСОБА_2 до укладення угоди, яка висловлювала намір продати квартиру через довірену особу.

В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2007 року ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_7, батьком якого у свідоцтві про народження 1-ЖС №078982 вказано ОСОБА_1. /т.1 а.с.10/.

Згідно наданої копії медичної картки дитини ОСОБА_7, він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. /т.1 а.с.191-193/.

25 березня 2008 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, засвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_15, придбала квартиру АДРЕСА_1 за 395504 грн., що еквівалентно 78317,62 доларам США. Державна реєстрація права власності здійснена 26.06.2008 року. /т.1 а.с.12-14/.

У цьому договорі зазначено, що гроші в сумі 395504 грн., що еквівалентно 78317,62 доларам США, продавці квартири отримали повністю від покупця ОСОБА_2 до підписання цього договору. Також, у договорі ОСОБА_2 засвідчила, що у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

25 березня 2008 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір №14/2008/0601 Фжр, за умовами якого отримала кредит у сумі 55582,80 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.03.2008 року. Тоді ж був укладений договір іпотеки вказаної квартири з ПАТ КБ «Надра» у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 25.03.2008 року. /т.2 а.с.175-189, т.1 а.с.222-223/.

Згідно довідки ПАТ КБ «Надра» від 09.02.2015 року, ОСОБА_2 02.02.2015 року повністю закрила кредит, отриманий за кредитним договором №14/2008/0601 Фжр від 25.03.2008 року, в сумі 30368,19 доларів США, та банк претензій до неї немає.

З квитанції №181087987 від 29.01.2015 року та заяви про купівлю іноземної валюти №1 від 29.01.2015 року вбачається, що поповнення поточного рахунку за кредитним договором ОСОБА_2 зробила у гривнях в сумі 334050,09 грн. для подальшої конвертації та погашення кредиту. /т.2 а.с.181-183/.

06 червня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ЖС №153843./ т.1 а.с.11/.

11 серпня 2011 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №046-11F укладеного з ТОВ «Меркурій Моторс» придбала автомобіль НОМЕР_1 за 132840 грн.. /т.2 а.с.97-102/.

20.10.2015 року вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_8 батьком ОСОБА_2. Згідно довідки-рахунку ААЕ №569831 від 20.10.2015 року, вартість цього автомобіля склала 95000 грн../т.2 а.с.102/.

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № укладеного з ТОВ «Елефант» придбав автомобіль НОМЕР_2 за 281085 грн../ т.2 а.с.232-241/.

Згідно звіту ТОВ «Альянс-ДА» №01/06 від 29.06.2016 року про оцінку транспортного засобу, на даний час ринкова вартість автомобіль НОМЕР_2 складає 171457,65 грн..

Представником ОСОБА_2 надані роздруківки з Інтернету про те, що аналогічні автомобілі Nissan X Trail 2012 року випуску на даний час продаються за 17500 21000 доларів США.

Згідно довідки ДПІ в Хортицькому районі від 04.02.2016 року, ОСОБА_2 з січня 2008 року по грудень 2014 року як ФОП перебувала на спрощеній системі оподаткування, та вказаний розмір доходу ОСОБА_2 за вказаний період. /т.1 а.с.173/.

Згідно довідки начальника відділу ГУ ДФС в Запорізькій області, ОСОБА_1 з 1997 року працює у податкових органах./т.1 а.с.87-88/.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що на даний час він вийшов на пенсію.

26 квітня 2012 року ОСОБА_6 надала ОСОБА_1 довіреність, засвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу за р.н. 1459, якою уповноважила його розпорядитись належною їй квартирою №15 в б.97 по пр.Леніна в м.Запоріжжі /т.1 а.с.89/.

29.01.2014 року ОСОБА_1, як представник ОСОБА_6, уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_3, продаж здійснено за 223769 грн.. /т.1 а.с.220-221/.

07.06.2005 року ОСОБА_16 видав ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом, про право розпорядження належним йому автомобілем НОМЕР_4. /т.2 а.с.42/.

29.01.2015 року ОСОБА_2 видала ОСОБА_3 довіреність, засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального кругу ОСОБА_5, якою доручила ОСОБА_3 продати або подарувати належну їй квартиру АДРЕСА_1./т.1 а.с.197/.

17 листопада 2015 року ОСОБА_2 довіреністю, засвідченою в цей день нотаріусом Краснодарського нотаріального округу м.Краснодар ОСОБА_14 за р.н. 6-5320, уповноважила ОСОБА_12 продати належну їй квартиру АДРЕСА_1./т.2 а.с.95/.

19 листопада 2015 року ОСОБА_2 довіреністю, засвідченою в цей день нотаріусом Краснодарського нотаріального округу м.Краснодар ОСОБА_14 за р.н. 6-5354, уповноважила ОСОБА_12 продати ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_1. /т.2 а.с.96/.

19 листопада 2015 року ОСОБА_12 як представник ОСОБА_2 на підставі довіреності від 19.11.2015 року, уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, згідно якого продав їй квартиру АДРЕСА_1 за 150000 грн.. Договір засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р.н.12133. / т.1 а.с.218-219/.

25 листопада 2015 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 іпотечний договір, на підставі якого у забезпечення зобов»язання, яке виникло у ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 на підставі договору позики 25.11.2015 року на суму 598750 грн. /еквівалент 25000 доларам США/, вона передала йому в іпотеку придбану нею квартиру АДРЕСА_1./ т.1 а.с.222-223/.

02.11.2015 року ОСОБА_1 подав до Хортицького районного суду м.Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім»єю, розподіл майна подружжя квартири АДРЕСА_1 та автомобіля НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 18.11.2015 року провадження по цій справі було відкрите, а ухвалою від 15.01.2016 року справу призначено до розгляду, та одночасно накладено арешт на спірну квартиру.

24.02.2016 року за заявою позивача вказану позовну заяву було залишено без розгляду.

З тексту позовної заяви ОСОБА_1, одної суду 02.11.2015 року, вбачається, що він разом з ОСОБА_2 сплачував кредит за спірну квартиру, щомісячний платіж складав близько 1000 доларів США, що гроші, виручені за продаж належної його сестрі ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 в сумі 28000 доларів США відразу ж були віднесені до банківської установи, та погашений кредит за спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона рідна сестра ОСОБА_1. Їй належала квартира АДРЕСА_2, при цьому цю квартиру купували її брат та мама, а сама свідок постійно проживає в м.Мелитопіль. Приблизно в 2002 році її брат познайомився з ОСОБА_2, у них почались близькі стосунки, вони жили як сім»я у належній свідку квартирі. Потім свідок з братом робили в цій квартирі ремонт, і ОСОБА_2 допомагала з ремонтом, а на час ремонту ОСОБА_2 з її братом жили у її батьків. ОСОБА_2 висловлювала бажання вийти заміж за ОСОБА_1 та народити дитину. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не змогли погасити кредит за чотирикімнатну квартиру, ОСОБА_1 наполіг на продажу квартири АДРЕСА_2, вона дала йому довіреність на праж цієї квартири, і з його слів знає, що за отримані від продажу цієї квартири гроші вони погасили кредит за квартиру АДРЕСА_1. При цьому, свідку не відомо, коли саме і за які кошти купувалась квартира по Калнишевського, ким саме купувалась і чи були якісь грошові збереження.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах ще з 90-х років. Приблизно на початку 2000-х років ОСОБА_1 познайомив його з ОСОБА_2, представивши її як другу половину. Свідок зустрічався з ними обома і в квартирі АДРЕСА_2, і поза квартирою. Коли він бував в цій квартирі то бачив, що там перебуває і ОСОБА_2, бачив її речі в квартирі, там почувалась жіноча рука. Коли він уходив з квартири, то ОСОБА_2 залишалась разом з ОСОБА_1. Для себе свідок зробив висновок про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 живуть як чоловік та дружина. При цьому, йому не відомо коли у них народився син та вони зареєстрували шлюб, йому нічого не відомо про те, чи вели вони спільний бюджет, які були у них доходи, яке майно вони купували.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ОСОБА_1 знає близько 15 років, а десь в 2009 2010 роках ОСОБА_1 познайомив його з ОСОБА_2, після народження їх дитини. Оскільки він тренується з ОСОБА_1, то декілька разів заїжджав за ним в Хортицький район, де живуть батьки ОСОБА_2, тоді в них уже був син. З ОСОБА_2 він близько не спілкувався, про їх сімейні відносини нічого не знає.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що працювала експертом в ПП «Експерт ПД» до 2003 року, разом з нею працювала ОСОБА_2, та в зв»язку з роботою вона познайомилась з ОСОБА_1, як зі слідчим ДПІ. Під час спільної роботи в 2000-2001 роках і познайомились ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у них почались близькі стосунки, вони жили разом до реєстрації шлюбу у квартирі№15 б.97 по пр.Леніна в м.Запоріжжі. При цьому, свідок пояснила, що з 2003 року вона у ПП «Експерт» вже не працює, та подальших подробиць відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не знає. В квартирі по пр.Леніна свідок була лише один раз, ОСОБА_2 в квартирі не було. Зі слів ОСОБА_2 у той час їй було відомо, що ОСОБА_2 живе з ОСОБА_1, ночує в його квартирі, готує йому сніданки, та робить ремонт в його квартирі.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що ОСОБА_1 знає з часу їх спільної роботи ДПІ, а ОСОБА_2 знає з 2003 року вона працювала в експертній установі. У них виникли близькі відносини, вони почали жити разом як в квартирі ОСОБА_1 по пр.Леніна, так і в квартирі батьків ОСОБА_2. При цьому, вдома у них свідок не був. ОСОБА_5 разом відпочивали, ходили у кафе та ресторани, і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завжди були разом, поводились як подружжя. Коли ОСОБА_1В, разом зі свідком працювали в ДПІ в м.Одеса, то ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знімали разом квартиру в ОСОБА_18, ОСОБА_2 відкрила меблевий салон і він позичив ОСОБА_1 гроші на купівлю меблів для цього салону. Йому відомо зі слів ОСОБА_1, що вони разом з ОСОБА_2 купили в кредит квартиру, потім ОСОБА_1 продав свою квартиру по пр.Леніна та з цих грошей погасили кредит. При цьому, свідок не може чітко сказати, як саме жили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловік та дружина, чи був у них спільний бюджет. Колись він бачив, як вони разом в магазині вибирали комусь подарунок.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що ОСОБА_1 знає з 1997 року, разом працювали в ДПІ. З ОСОБА_2 ОСОБА_1 жив у цивільному шлюбі, на протязі 2005-2006 років вони приходили у ресторан до свідка завжди разом, вони жили у ОСОБА_1 в квартирі, при цьому вдома у них він не бував. У його присутності в ресторані вони обговорювали якісь спільні фінансові питання, один раз вони спільно відпочивали на базі відпочинку. Те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як чоловік та дружина це його особисте враження, йому не відомо, який у них був бюджет спільний чи ні, чи купували вони разом якісь речі, чи мали взаємні обов»язкі як подружжя. Після 2006 року він з ними не спілкувався.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що в 2007 році познайомилась з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, прийшла до них у гості в квартиру АДРЕСА_2, вони вели себе як подружжя, вона навіть не знала, що вони не розписані. В квартирі були якісь речі ОСОБА_2, вона вела себе в квартирі як господиня, показувала свідку зроблений в квартирі ремонт та пишалась ремонтом, похвалилась тим, що ОСОБА_1 купив їй автомобіль. Ще кілька разів свідок з чоловіком зустрічалась з ними у ресторані, вони вели себе як подружжя. Їй не відомо, чи був у них спільний бюджет. Спілкувалась з ними десь півтора роки, потім перестала спілкуватись.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона однокласниця ОСОБА_2. ОСОБА_1 свідок знає з 2001-2002 років. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 познайомились під час роботи в ПП «Дондик», у них почались близькі відносини, та через невеликий час після свого знайомства вони вже проживали разом в квартирі ОСОБА_1 на пр.Леніна. Ці обставини вона знає з слів ОСОБА_2. Остання їй поясняла, що сприймає ОСОБА_1 як чоловіка. Свідок дружила з ОСОБА_2, бувала у них з ОСОБА_1 в квартирі останнього, кілька разів залишалась там ночувати. ОСОБА_2 жила в тій квартирі, там були її речі. В 2003 році свідок вийшла заміж, на реєстрації її шлюбу були присутні ОСОБА_2 з ОСОБА_1 та батьки ОСОБА_2. Проводився відеозапис свята, свідок не заперечує проти дослідження цього відеозапису у судовому засіданні. В 2008 році у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син. Свідку відомо, що після народження сина вони купили чотирикімнатну квартиру в Хортицькому районі, що за квартиру виплачувався кредит, проте подробиці їй невідомі. За які кошти і хто саме купував квартиру, хто виплачував кредит не знає. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він продав свою квартиру по пр.Леніна і за отримані від продажу гроші погасили кредит. Їй, також, відомо, що ОСОБА_2 займалась бізнесом, що доходи від бізнесу покривали витрати, з її слів свідку відомо, що ОСОБА_1 допомагав їй у бізнесі. ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили як сім»я, при цьому свідку не відомо чи вели вони спільний бюджет, чи купували вони разом якісь речі. Останні три п»ять років вона з ОСОБА_2 не спілкувалась, оскільки у кожної своє життя.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що ОСОБА_2 вона знає з 2010 року, знає, що у неї є чоловік, але його вона ніколи не бачила. ОСОБА_5 знає, що ОСОБА_2 займається бізнесом, у неї меблеві салони. Зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що у той був кредит за квартиру, вона дуже хвилювалась з приводу погашення цього кредиту, та розраховувала сама на себе. В 2013 -2014 році ОСОБА_2 з сином жили в квартирі своїх батьків, свідок приїжджала поздоровляти її з днем народження.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з 2006-2007 років, вони разом працювали, він працював водієм, іноді підвозив ОСОБА_2 додому в Хортицький район, коли сама вона ще не їздила за кермом. Свідку не відомо, щоб у цей період ОСОБА_2 з кимось жила у шлюбі, з нею жив тільки син. Коли він приїжджав до ОСОБА_2 у квартиру до її батьків, він бачив тільки батьків, ОСОБА_1 ніколи не бачив та його не знає. У розмовах ОСОБА_2 говорила тільки про свого сина, про чоловіка ніколи.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона сусідка по будинку з ОСОБА_2 та її батьками, з ОСОБА_2 знайома з дитинства. В 2005 2006 роках ОСОБА_2 повідомила їй, що у неї є молодий чоловік ОСОБА_1. ОСОБА_2 завжди жила зі своїми батьками в Хортицькому районі, ОСОБА_1 до неї приїжджав. В цей час до 2008 року ОСОБА_1 приходив до них, іноді залишався ночувати після спільного святкування якихось свят, коли він не міг сісти за кермо. До народження сина ОСОБА_27 ОСОБА_1 періодично приходив до ОСОБА_17 в квартиру до її батьків на свята, вони разом їздили відпочивати на море, в тому числі до Єгіпту. В 2004 році у свідка народився свій син, і вона часто залишала його для догляду у батьків ОСОБА_2, тому часто бувала в їх квартирі. ОСОБА_1 ніколи постійно не проживав з ОСОБА_2 в квартирі її батьків, приїздив тільки до сина. Свідку відомо, що ОСОБА_2 в кредит купила квартиру і дуже хвилювалась з питання погашення цього кредиту, вона багато працювала і бухгалтером, і вела свій бізнес. ОСОБА_1 працював в ДПІ, та дуже часто працював в інших містах. Після народження сина ОСОБА_2 відразу ж вийшла на роботу, дитину доглядала її мати, а потім ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1. Свідку не відомо, чи вели ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільний бюджет, чи пов»язував їх спільний побут, чи купували вони разом якісь крупні речі. Автомобіль «Фіат» купив собі батько ОСОБА_2, саме він завжди їздив на цьому автомобілі.

Свідок ОСОБА_28 мати ОСОБА_2 суду пояснила, що з 2003 року по 2008 рік її донька не проживала спільно з ОСОБА_1, не вела з ним спільний побут та не знаходилась із ним у фактичних шлюбних відносинах. Донька завжди жила з нею та батьком в їх квартирі в Хортицькому районі і до, і після народження дитини, всі їх речі завжди були у них в квартирі. ОСОБА_5 не жила з ОСОБА_1 в його квартирі, він лише приїжджав до доньки, після реєстрації шлюбу також не проживав постійно з донькою, а лише приїжджав спочатку до ОСОБА_2 та до сина, залишався ночувати, коли після святкування якихось свят не міг сісти за кермо. ОСОБА_1 ніколи не звав доньку заміж, а після народження дитини попросив її зареєструвати шлюб, що йому було необхідно для оформлення документів для виїзду за кордон. Свідок говорила ОСОБА_1, що сім»я не живе так, як жили вони. Донька з ОСОБА_1 їздила на відпочинок, одного разу він відвіз їх на відпочинок у Крим, їх залишив, а сам поїхав, є кілька фотографій. В березні 2008 року ОСОБА_2 за свої збереження купила чотирикімнатну квартиру по вул.Калнишевського, а також взяла кредит, оскільки її збережень не вистачало для придбання квартири. Кредит донька виплачувала сама. Спільного бюджету у доньки з ОСОБА_1 ніколи не було. В 2015 році донька сплатила кредит, а потім продала вказану квартиру. Автомобіль «Фіат» купив батько ОСОБА_2 на власні кошти, але оскільки він перебував у відрядженні за межами Запоріжжя, коли автомобіль надійшов до салону на його замовлення, то купівлю оформила на себе донька, а потім переоформила автомобіль на батька, і автомобілем користується лише він.

Судом досліджені фотографії, надані ОСОБА_1 в обґрунтування його позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю з ОСОБА_2.

У т.1 на а.с.91,142-161 розміщені фотознімки з зображення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та інших осіб. Так. на а.с.91 фотографія з реєстрації шлюбу свідка ОСОБА_29 , яка відбулась в 2003 році, на якій серед гостей зображені ОСОБА_2 з ОСОБА_1, а також батьки ОСОБА_2, на інших фото за 2007 рік з Криму з відпочинку, зображення ОСОБА_2, її матері та подруги в квартирі ОСОБА_1 на пр.Леніна, та вдома у батьків ОСОБА_2 на різних святкуваннях, потім вдома у батьків ОСОБА_2 разом з сином сторін по справі ОСОБА_7, з відпочинку на морі та на природі, та фотографії з реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Судом, також, досліджені відеозаписи, зроблені ОСОБА_1 з участю його, батьків ОСОБА_2 та сина сторін ОСОБА_7, які, як зазначив позивач, робила ОСОБА_2. На цих відеозаписах видно, що події відбуваються у квартирі батьків ОСОБА_2 коли дитина ще маленька два і більше місяців, на них присутній ОСОБА_1, який поводить себе як батько дитини та бавиться з дитиною, нормально спілкується з ОСОБА_2 та її матір»ю з приводу дитини. Зображений на цих відеозаписах ОСОБА_1 в тому числі і в домашньому одязі /т.1 а.с.164/.

Також, на відеозаписах реєстрації шлюбу та весілля свідка ОСОБА_30 ОСОБА_31 в 2003 році видно, що присутні ОСОБА_1 з ОСОБА_2, вони тримаються та танцюють разом, поводяться як особи, у яких близькі відносини, дарують подарунок разом з батьками ОСОБА_2 /т.1 а.с.166/.

Суду надана роздруківка спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через Вайбер в 2015 році /т.1 а.с.82-140/, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з»ясовує у ОСОБА_2 куди поділись гроші від продажу квартири АДРЕСА_2, що він залишився винен людям гроші за дивани, придбані для меблевого салону.

Аналогічні питання ставить ОСОБА_1 і під час дослідженого судом аудіозапису телефонної розмови від 27.02.2016 року / т.2 а.с.74/, як він зазначив, з ОСОБА_2. ОСОБА_1 питає за гроші, отримані ним від продажу зазначеної квартири, наполягає на тому, що за ці гроші погашено кредит за чотирикімнатну квартирі, а жінка, з якою він говорить, каже що не пам»ятає, треба дивитись документи, але не підтверджує, що за ці гроші погашено кредит.

Сторонами не оспорюється те, що з 2003 року кожен з них не перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 до шлюбу з ОСОБА_1 взагалі не була у шлюбі, а попередній шлюб ОСОБА_1 розірваний 04.08.1998 року. /т.2 а.с.43/.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимови ОСОБА_1 в частині розподілу майна подружжя автомобіля НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині його позовні вимоги задоволенню не підлягають, позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя підлягають частковому задоволенню в частині стягнення половини вартості автомобіля, а позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

При цьому, діючий ЦПК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, а попередній ЦПК України не передбачав можливості встановлення такого факту, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу за період з 2003 року по 01.01.2004 року задоволенню не підлягають.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України №6-148цс12 від 12.12.2012 року.

Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі.

В даному випадку ОСОБА_1, пред»явивши позовні вимоги про встановлення факту проживання його та ОСОБА_2, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання за ним права власності на частину придбаної під час такого проживання квартиру, не надав суду належних та допустимих доказів того факту, що він проживав із ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по день реєстрації їх шлюбу 06.06.2008 року.

Так, сам факт народження у сторін по справі спільної дитини в грудні 2007 року не є належним доказом того, що вони проживали як родина.

Суду не надано доказів того, що у вказаний період ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом і в якому саме помешканні, що вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю.

Суду надані докази того, що спочатку сама ОСОБА_2, а потім із дитиною ОСОБА_7 постійно проживала у своїх батьків в АДРЕСА_4. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 там проживав у будь-який період чи до реєстрації шлюбу, чи після неї, - як чоловік ОСОБА_2.

Вказані обставини нічим об»єктивно не спростовані.

Так, свідки ОСОБА_22, ОСОБА_19 та ОСОБА_6 суду пояснили, що з 2003 року у ОСОБА_1 із ОСОБА_2 були сімейні відносини, вони проживали разом в квартирі по пр.Леніна. Проте, свідки, які декілька разів бували в цій квартирі, не підтвердили того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю. Свідки просто бували в квартирі, бачили, що там була присутня ОСОБА_2, якісь окремі її речі, велись розмови про ремонт квартири, проте це не свідчить про те, що вони жили як сім»я.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21 друзі та колишні колеги ОСОБА_1, засвідчили те, що бачили його та ОСОБА_2 разом, в ресторанах та під час відпочинку і вони вели себе як подружжя. При цьому, ОСОБА_32 пояснив, що йому не відомо, чи був у них спільний бюджет та спільне господарство та де саме вони жили як сім»я, ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_2 приїжджала до ОСОБА_1 у м.Одесу, коли він там працював, жила з ним у зйомній квартирі та відкрила салон меблів, а також вони усі разом відпочивали у кафе та ресторанах, але також не зміг пояснити, чи мали вони спільний бюджет, чи робили спільні витрати, чи мали обов»язкі подружжя, а свідок ОСОБА_18 показав, що взагалі познайомився із ОСОБА_2 в 2009 -2010 роках, тобто вже після реєстрації їх шлюбу.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що знала про близькі стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 2003 року зі слів ОСОБА_2, яка їй казала, що ночує у ОСОБА_1 та готує йому сніданки. З 2003 року свідок нічого про відносини сторін по справі не знає.

Такі пояснення свідків не можуть бути належними доказами позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання його та ОСОБА_2, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_30 ОСОБА_31 пояснила суду, що вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом у квартирі ОСОБА_1 по пр.Леніна, де вона кілька разів була, разом з батьками ОСОБА_2 були на весіллі у свідка, а також вони купили квартиру в Хортицькому районі. При цьому, свідок також пояснила, що їй не відомо чи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов»язки, притаманні подружжю, та за чиї кошти була придбана чотирикімнатна квартира по вул.Калнишевського.

Таким чином, пояснення свідків з боку ОСОБА_1, допитаних судом, суд не може взяти до уваги як докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 06.06.2008 року проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Довіреність, видана 07.06.2005 року ОСОБА_16 ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на право розпорядження належним йому автомобілем НОМЕР_4 також не свідчить про наявність у ОСОБА_1 з ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин, наявності у них спільного бюджету та обов»язків, притаманних подружжю.

Суду, також, не надано належних та допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в березні 2008 року за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Усі допитані судом свідки пояснили, що їм не відомо, чи був у сторін по справі спільний бюджет та чи вели вони спільне господарство, і чи купували разом якісь речі для сім»ї, в тому числі спірну квартиру.

Крім того, факт придбання ОСОБА_1 для ОСОБА_2 автомобілів до реєстрації шлюбу, про що повідомляли свідки з боку позивача, також не підтверджений жодними доказами, тим більше, що в той час ОСОБА_1 перебував на державній службі та не надав доказів того, що отримуваний ним в цей час дохід давав йому можливість купувати як автомобілі для ОСОБА_2, так і брати участь у придбанні чотирикімнатної квартири, при тому, що доходи ОСОБА_2 давали їй такі можливості, про що свідчить довідка ДПІ про її доходи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він брав участь у щомісячних платежах по кредиту, які складали близько 1000 доларів США спростовуються довідкою про розмір щомісячних платежів, наданою ПАТ КБ «Надра», а його твердження про те, що він робив у спірній квартирі ремонт та здавали квартиру орендарям з вимогою зробити частковий ремонт, жодними доказами не підтверджені.

Аналізуючи надані суду спільні фотографії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також відеозаписи з весілля свідка та з квартири батьків ОСОБА_2, де ОСОБА_1 бавиться зі своїм сином, суд приходить до висновку, що вони містять підтвердження того, що до реєстрації шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно були близькі, інтимні стосунки, що вони періодично бували самі та зі своїми друзями у квартирі по пр.Леніна, що належала сестрі позивача, а також що ОСОБА_1 бував у квартирі батьків ОСОБА_2, де проводив час із нею та з їх спільною дитиною, а також що вони разом відпочивали на морі та із друзями.

Проте, ці докази не свідчать про наявність ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Відеозапис з весілля свідка ОСОБА_29 свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були разом як молоді люди, між якими є близькі стосунки, на весіллі у знайомої, і не свідчить про те, що вони живуть разом фактично як подружжя, а той факт, що вони дарують подарунок молодятам разом з батьками ОСОБА_2 не свідчить про те, що цей дарунок був придбаний на їх спільні кошти.

Відеозаписи, на яких ОСОБА_1В разом з матір»ю ОСОБА_2 бавляться з дитиною, якій два місяці, а ОСОБА_1 при цьому одягнутий лише у майку, також не свідчать про те, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично є сім»я, спільний побут та бюджет, та взаєморозподіл обов»язків подружжя, в тому числі і щодо догляду за дитиною, а свідчить лише про те, що батько добре спілкується з дитиною та з іншими членами сім»ї ОСОБА_2.

При цьому, свідок ОСОБА_26, яка є безпосередньо сусідкою сім»ї ОСОБА_2, та дуже часто буває у них вдома, пояснила, що ОСОБА_1 дійсно часто у них бував, але з ними постійно не проживав, а ночувати залишався лише коли не міг сісти за кермо.

Зміст наданої суду переписки по Вайберу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже після її від»їзду до Криму в 2015 році також не підтверджує того, що до реєстрації шлюбу вони жили разом як чоловік та дружина, і що квартиру по вул.Калнишевського вони придбали за спільні кошти, а свідчить про спір між сторонами щодо грошей, отриманих ОСОБА_1 на початку 2014 року за продану ним квартиру по пр.Леніна, а також з приводу розрахунків за меблі, придбані ОСОБА_2 для її меблевих салонів, а також з приводу подання ОСОБА_1 позовів про розподіл майна та про продаж спірної квартири. При цьому, це листування не містить підтвердження ОСОБА_2 того, що гроші за продану квартиру ОСОБА_6 вона витратила на погашення кредиту за квартиру по вул.Калнишевського.

Вказане листування свідчить, також, про те, що сім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпалась, і остання залишилась з дитиною постійно проживати в Криму.

Не надано суду і будь-яких документів, які б підтверджували передачу ОСОБА_1 при придбанні квартири АДРЕСА_1 грошей або ОСОБА_2, або продавцю цієї квартири. Жоден зі свідків також не дав свідчень, які б підтверджували цей факт.

Суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо того, що оскільки державна реєстрація придбаної квартири ОСОБА_2 здійснена вже після укладення шлюбу з ним, то вона набула право власності на цю квартиру вже у шлюбі, так як згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2008 року квартири АДРЕСА_1, усі гроші за вказану квартиру продавці отримали до підписання цього договору.

Суду не надано доказів того, що вказаний договір купівлі цієї квартири ОСОБА_2 здійснила в інтересах її сім»ї з ОСОБА_1.

Крім того, суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 про те, що за кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_2 в сумі 28000 доларів США, вони з ОСОБА_2 погасили кредит за квартиру АДРЕСА_1, оскільки продаж вказаної квартири здійснена 29 січня 2014 року, згідно довідки ПАТ КБ «Надра» про платежі по кредиту №14/2008/0601/Фжр з 29.01.2014 року погашення кредиту відбувалось у незначних сумах, а повне погашення кредиту відбулось лише 02.02.2015 року, тобто майже через рік після продажу квартири Флек. Крім того, погашення відбулось шляхом надання ОСОБА_2 грошей не в доларах США, а у гривнях, на які були придбані долари США.

ОСОБА_1 при цьому суду пояснив, що відразу ж після здійснення продажу квартири в цей же день він відвіз ОСОБА_2 до банку, та чекав її в машині, а вона вийшла і сказала, що внесла ці гроші в рахунок погашення кредиту.

Пояснення ОСОБА_1 в цій частині суперечать документам, наданим ПАТ КБ «Надра» з приводу погашення кредиту.

Не підтверджений факт і погашення кредиту за спірну квартиру з грошей, отриманих від продажу квартири по пр.Леніна, і аудіозаписом телефонної розмови ОСОБА_1 з, як він зазначив, ОСОБА_2, оскільки в цій розмові ОСОБА_1 намагається примусити співрозмовницю сказати, що ці кошти витрачені на сплату кредиту, але вона зазначила, що не пам»ятає, треба дивитись документи, тобто такого факту вона не підтвердила.

Таким чином, суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 як надавав свої власні кошти на придбання спірної квартири в 2008 році, так і надавав свої власні кошти на погашення кредиту за вказану квартиру.

Суд, також, не приймає до уваги доводи позивача по первісному позову про те, що у відповідача ОСОБА_3 не було грошей на придбання спірної квартири, і що спірна квартира була терміново продана ОСОБА_3 з метою уникнути її розподілу, оскільки ОСОБА_2 стало відомо про поданий ОСОБА_1 02.11.2015 року позов до неї про розподіл квартири.

Так, про намір ОСОБА_2 продати належну їй квартиру свідчить довіреність, яку вона видала ще в січні 2015 року ОСОБА_3 в м.Запоріжжі на право відчуження цієї квартири, ОСОБА_3 пояснила, що позичила гроші на придбання квартири у ОСОБА_4, в зв»язку з чим уклала з ним договір іпотеки, і вказані обставини підтверджені у письмових запереченнях проти позову самого ОСОБА_4 та наявністю договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4..

Вказані пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нічим об»єктивно не спростовані.

Нічим об»єктивно не спростовані, також, їх твердження про те, що при укладенні договорів купівлі-продажу та іпотеки в листопаді 2015 року їм не було відомо про претензії ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

За змістом ч.1 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у особи право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, коли інша сторона не визнає, заперечує або оспорює наявне у особи право власності, а також у разі втрати документа. Який посвідчує право власності.

Право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 на час укладання її представником договору купівлі-продажу 19.11.2015 року, належало ОСОБА_2.

В даному випадку ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які могли б дати суду підстави встановити факт проживання його з ОСОБА_2 на час придбання квартири як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнати, що вказана квартира була придбана ним та ОСОБА_2 на спільні кошти, як того передбачає ст.74 СК України, і тому вона є об»єктом спільної сумісної власності.

Норми ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України передбачають, що згода співвласників /подружжя/ на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та /або/ державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Вказані норми закону передбачають, що при укладенні одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтував свої позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного представником ОСОБА_2 із ОСОБА_3 19.11.2015 року, та визнання недійсним договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_3В, та ОСОБА_4 25.11.2015 року саме тим, що він, як співвласник квартири АДРЕСА_1, не давав свою нотаріально посвідчену згоду на продаж квартири.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі №6-1622цс15 від 07.10.2015 року, укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної с сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що їм не було відомо про те, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та має претензії щодо неї, а також пояснення ОСОБА_3 щодо того, що ОСОБА_2 сама придбала цю квартиру і ОСОБА_1 жодного відношення до неї не мав, у судовому засіданні нічим об»єктивно не спростовані.

Крім того, суд уже дійшов до висновку про те, що спірна квартира не є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки придбана особисто ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1, та про те, що у задоволенні вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2004 року до 06.06.2008 року необхідно відмовити.

Тому у суда немає підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного представником ОСОБА_2 із ОСОБА_3 19.11.2015 року, та договору іпотеки вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25.11.2015 року.

При цьому, судом встановлено, що автомобілі НОМЕР_1 та Nissan X Trail р.н. НОМЕР_3 були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно обидва в 2011 році, тобто під час їх шлюбу.

Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що автомобіль НОМЕР_1 був придбаний її батьком та на належні батьку кошти, оскільки ці обставини спростовуються договором від 11 серпня 2011 року купівлі-продажу №046-11F укладеного з ТОВ «Меркурій Моторс», з якого вбачається що купівлю здійснила саме ОСОБА_2 та зареєструвала вказаний автомобіль на своє ім»я. Також, суду не надано належних доказів в спростування цих обставин.

На даний час ОСОБА_2 здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на її батька ОСОБА_8.

Також, суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що автомобіль НОМЕР_2 придбаний ним хоча і в період шлюбу з ОСОБА_2М, але на особисто йому належні кошти, оскільки суду також не надано належних доказів в обґрунтування цих обставин.

Таким чином, вказані автомобілі у відповідності до ст.60 СК України є майном, набутим подружжям під час шлюбу, яке належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст.69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ такого майна, у разі його поділу їй частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до ч.4 ст.71 СК України, присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається за його згодою за виключенням випадків, передбачених ЦК України, та за умови попереднього внесення другим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте, вказані вимоги стосуються грошової компенсації за нерухоме майно.

В даному випадку обидві сторони заявили позовні вимоги про стягнення на користь кожного з них половини вартості зазначених автомобілів.

Вказані позовні вимоги суд вважає можливим задовольнити частково.

При цьому, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 половину вартості автомобіля НОМЕР_1 у сумі 55000 грн., виходячи з його вартості в 110000 грн., при цьому, не надавши суду доказів того, що ринкова вартість вказаного автомобіля на час розгляду справи є саме такою. ОСОБА_2 також не надала суду будь-яких підтверджень ринкової вартості цього автомобіля на даний час.

Тому суд виходить із довідки-рахунку ТОВ «Автодрім» від 20.10.2015 року, у якій вартість вказаного автомобіля зазначена в 95000 грн., тому половина від цієї суми складає 47500 грн., а оскільки ОСОБА_2 здійснила відчуження вказаного майна, то з неї має бути стягнута вказана сума на користь ОСОБА_1.

У свою чергу ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вартості автомобіля НОМЕР_2 в сумі 142111,53 грн., посилаючись на дані з Інтернету щодо ціни, за якою на даний час продаються аналогічні автомобілі. Проте, вона не надала суду експертної оцінки вказаного автомобіля щодо його ринкової вартості.

Згідно зі звітом №01/06 про оцінку транспортного засобу Nissan X Trail р.н. НОМЕР_3 від 29.06.2016 року, проведеного оцінювачем ОСОБА_33, ринкова вартість вказаного автомобіля складає 171457,65 грн., тобто половина від його вартості складає 85729 грн., тому вказана сума підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 як половина вартості спільного майна подружжя, яке залишається у власності ОСОБА_1.

Крім того, з обставин справи, які були встановлені під час її розгляду, суд встановив, що сім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час остаточно розпалась, про що свідчать як позовна заява ОСОБА_2, так і її посвідчена нотаріально заява, надіслана Хортицькому районному суду м.Запоріжжя, від 03.06.2016 року, а також пояснення у судовому засіданні самого ОСОБА_1, матері ОСОБА_2 ОСОБА_28, а також той факт, що в 2015 році ОСОБА_1 сам подавав заяви про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, про що свідчать зміст його позовної заяви, ухвала Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2016 року та ухвала Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2015 року, та зазначав, що сім»я з ОСОБА_2 розпалась.

При розгляді ж цієї справи ОСОБА_1 не навів суду доводів щодо можливості збереження сім»ї з ОСОБА_2, щодо заходів, які він бажає здійснити для цього, не заявив клопотання про надання їм часу для примирення.

Сторони на даний час з 2014 року проживають окремо, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_7 проживають у Криму, що не оспорюється ОСОБА_1, спільне господарство не ведуть.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Керуючись ст.10,11,60,208,212-218, 256 ЦПК України, ст.3,21,74, 60,69,70,110,114 СК України, ст. 203,215,369 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості відчуженого автомобіля НОМЕР_1 в сумі 47500 грн. /сорок сім тисяч п»ятьсот грн../.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 06 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №122.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_32.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля НОМЕР_2 в сумі 85729 грн. /вісімдесят п»ять тисяч сімсот двадцять дев»ять грн../.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції.

Суддя