У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 році ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 1994 року до 2003 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, з яким вони разом вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а 26 листопада 2003 року вони зареєстрували шлюб та перебували у шлюбі до 2013 року.

У 1999 році відповідачу для будівництва житлового будинку було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 та видано дозвіл на будівництво будинку.

У 2000 році було розпочато будівництво житлового будинку, а у 2002 році вони вселилися у нього та за спільні кошти продовжували подальше будівництво будинку та здійснювали його обладнання.

Посилаючись на те, що будинок побудовано за рахунок їх спільних коштів та спільної праці, із урахуванням уточнень позовних вимог, просила: встановити факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_5 з 08 червня 2000 року по 26 листопада 2003 року; визнати спільною сумісною власністю незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, побудований у період з 08 червня 2000 року по 26 листопада 2003 року, як спільне майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї; визнати незавершений будівництвом зазначений житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині за кожним на вказаний будинок; поділити спірний жилий будинок та виділити їй у власність з житлового будинку під літ. «А»: приміщення погреба, коридор І площею 2 кв. м, погреб ІІ площею 8, 7 кв. м; з 1-го поверху будинку: прихожу 1-1 площею 8, 6 кв. м, кухню-столову площею 19, 8 кв. м, санвузол 1-3 площею 10, 1 кв. м, вбудовану шафу 1-4 площею 0, 3 кв. м, майстерню 1-7 площею 13 кв. м, коридор 1-8 площею 3, 8 кв. м, приміщення парної 1-9 площею 3, 7 кв. м, кімнату відпочинку 1-10 площею 10, 9 кв. м, приміщення холу 1-11 площею 30, 7 кв. м, коридор 1-12 площею 3, 4 кв. м, жилу кімнату 1-13 площею 21, 7 кв. м, коридор 1-14 площею 5, 9 кв. м, приміщення гостинної 1-15 площею 26 кв. м; виділити у власність ОСОБА_5 з житлового будинку під літ. «А» приміщення першого поверху: драбина 1-5 площею 8, 6 кв. м, гараж 1-6 площею 34 кв. м; приміщення другого поверху: хол 1-16 площею 19, 7 кв. м, жила кімната 1-17 площею 21, 3 кв. м, жила кімната 1-18 площею 25, 3 кв. м, жила кімната 1-19 площею 18, 6 кв. м, коридор 1-20 площею 1, 4 кв. м, драбина 1-21 площею 2, 8 кв. м, душева 1-22 площею 1, 2 кв. м, вбиральня 1-23 площею 1, 5 кв. м, житлова кімната 1-24 площею 10, 5 кв. м; коридор 1-25 площею 12, 8 кв. м, мансарда 1-26 площею 16, 9 кв. м, мансарда 1-27 площею 18, 8 кв. м, мансарда 1-28 площею 26, 7 кв. м; припинити за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 500 кв. м та визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної земельної ділянки.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження власної участі у набутті спірного майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею та коштами у створенні спільної сумісної власності не може бути підставою для визнання за нею права власності на половину такого майна.

Крім того, судами правильно зазначено й те, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку, за виключенням, виходячи з положень ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, коли незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська