Номер провадження: 22-ц/785/4402/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Погорєлової С.О.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки начальника управління держгеокадастру у м.Одесі Одеської області Бабченко Ольги Миколаївни на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Управління Держгеокадастру у м.Одесі Одеської області про встановлення факту користування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м.Одеси із заявою, яку в подальшому уточнила за згідно редакції від 08 лютого 2016 року просила ухвалити рішення, яким встановити факт володіння ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,1149 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та введення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_2. Заявник стверджує, що з метою виготовлення землевпорядної документації щодо розділу земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про землеустрій» вона звернулась до ТОВ «Геконсалтинг».

Проте в процесі виготовлення технічної документації було встановлено, що в державному акті вказано подвійне цільове призначення земельної ділянки, без зазначення де саме кожне з них розміщене.

Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даною заявою.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт володіння ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,1149 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та введення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 в такому порядку:

- земельна ділянка № 1 площею 0,0552 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг»;

- земельна ділянка № 1 площею 0,0448 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг»;

- земельна ділянка № 2 площею 0,0149 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Геконсалтинг».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, виконуючий обов"язки начальника управління держгеокадастру у м.Одесі Одеської області Бабченко Ольга Миколаївна звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року скасувати та постановити ухвалу про залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки, площею 0, 1149 га, що розташована за адресою АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства.

Отже у вищевказаному державному акті зазначено подвійне цільове призначення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 18.12.2014 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 (передбачена державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.10.2006 року ) відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі м. Одеси: АДРЕСА_2.

06.11.2014 року ОСОБА_3 звернулася до ТОВ «Геоконсалтинг» з метою виготовлення землевпорядної документації щодо розділу земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про землеустрій».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоконсалтинг» виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, та при камеральній обробці геодезичних даних було встановлено невідповідність меж земель державного акту від 13.10.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 56, відносно фактичних меж в натурі, вже під час геодезичних робіт під час приватизації земельної ділянки, була допущена неточність в частині відображення фактичних меж земельної ділянки та неточність стосовно меж суміжних земельних ділянок.

З метою надання інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку площею 0,1149 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства, за адресою АДРЕСА_2 довірена особа ОСОБА_3 звернулась до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області.

На вищевказане звернення заявник отримала лист Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 20.11.2015 року № 19-1505-99.11-2073/15-15, в якому повідомляється, що управлінням не вбачається можливості надання інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень і використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку. Та додатково повідомлено, про право на звернення до суду в порядку ст.. 256 ЦПК України, а саме встановлення факту, щодо проходження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, відповідно до кадастрових планів розроблених ТОВ «Геоконсалтинг».

Задовольняючи заяву про встановлення факту користування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що заява обґрунтована та відповідає чинному законодавству. Спірних питань по межі між суміжниками не виявлено та претензій щодо меж земельної ділянки заявниці ОСОБА_3 з боку суміжних землевласників немає, про що свідчать акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та акт погодження меж земельної ділянки землевласниками та/або землекористувачами. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що встановлюючи факт володіння ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,1149 га за адресою: АДРЕСА_1 в порядку здійсненого поділу земельної ділянки, внаслідок якого утворилося три окремі земельної ділянки з одним цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд першої інстанції вийшов за межі заяви ОСОБА_3 і змінив цільове призначення земельної ділянки з «подвійного»: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та введення особистого селянського господарства, на єдине - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Крім того судова колегія звертає увагу на наступне.

В процесі реалізації свого права поділу належної на праві власності земельної ділянки, власник земельної ділянки має представити наступні документи: заяву про поділ земельної ділянки, нотаріально посвідчену копію правовстановлюючого документу на земельну ділянку (державний акт); нотаріально посвідчену копію правовстановлюючих документів на нерухоме майно та матеріали технічної інвентаризації (при їх наявності); для фізичних осіб - копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Процедура поділу земельної ділянки включає розробку землевпорядної документації по поділу земельної ділянки; погодження цієї документації, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та отримання витягів з Державного земельного кадастру на новоутворені земельні ділянки з новими кадастровими номерами. Після отримання витягів з Державного земельного кадастру слід перевірити наявність новоутворених ділянок на Публічній кадастровій карті України. Кінцевим етапом є реєстрація права власності на земельні ділянки в Державній реєстраційній службі, отримання свідоцтв про право власності на земельні ділянки та витягів з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кожну окремо.

Відповідно до ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок погоджується:

у разі якщо поділ, об'єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу;

у разі поділу, об'єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем;

у разі поділу, об'єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок затверджується замовником (ч. 12);

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:

Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;

власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності (ч. 14);

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації(ч. 17).

У відповідності до ст. 111 Земельного кодексу обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.

Законом, прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, договором, рішенням суду можуть бути встановлені такі обмеження у використанні земель:

а) умова розпочати і завершити забудову або освоєння земельної ділянки протягом встановлених строків;

б) заборона на провадження окремих видів діяльності;

в) заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки, ландшафту;

г) умова здійснити будівництво, ремонт або утримання дороги, ділянки дороги;

ґ) умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт;

д) умови надавати право полювання, вилову риби, збирання дикорослих рослин на своїй земельній ділянці в установлений час і в установленому порядку.

Поняття сервітуту міститься у п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦКУ де зазначено, що речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Частиною 3 ст. 111 Земельного Кодексу встановлено, що обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру в м. Одесі від 20.11.2015 року вбачається, що до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 зазначене «подвійне» цільове призначення- землі житлової та громадської забудови та землі сільськогосподарського призначенняч, що суперечить законодастьву. Крім того в державний акт про право вланості ОСОБА_3 внесені дві земельні ділянки без визначення їх меж, що також суперечить законодавству. Дані обставини, як зазначено у листі - унеможливили наданню інформації щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку.

При цьому Управління Держгеокадастру в м. Одесі водночас рекомендувало звернутися до суду із заявою про встановлення факту щодо проходження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарський будівль та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 відповідно до кадастрових планів ТОВ «Геоконсалтинг».

Суд першої інстанції не врахував норми процесуального права, які регламентують розгляд справ окремого провадження, та не звернув уваги на те, що встановлення юридичного факту проходження меж земельної ділянки ОСОБА_3 необхідно для реалізації свого права на поділ належної їй земельної ділянки.

Проте Управління Держгеокадастру в м. Одесі фактично відмовило у заяві представника ОСОБА_3 надати інформацію щодо обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути на земельну ділянку, що необхідно для реалізації права власності ОСОБА_3 на поділ належної їй земельної ділянки.

Сама по собі рекомендація звернутися до суду за встановленням факту проходження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарський будівль та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 відповідно до кадастрових планів ТОВ «Геоконсалтинг» та подальше звернення ОСОБА_3 з такою заявою до суду не свідчить про відсутність спору між власником земельної ділянки та Управлінням Держгеокадастру в м. Одесі, на що до речі в апеляційній скарзі посилається і Управління Держгеокадастру в м. Одесі.

Відповідно до Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року:

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108- 114 ЦПК України).

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин (п. 6).

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю тощо (п. 7).

Наведене свідчить про те, що при розгляді справи в порядку окремого провадження виник спір, пов`язаний з реалізацією власником земельної ділянки свого права на поділ земельної ділянки, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

У відповідності до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягагає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а заява ОСОБА_3 - залишенню без розгляду у відповідності до ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги Управління Держгеокадастру в м. Одесі з ОСОБА_3 на користь апелянта підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 267 грн. 96 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 235 ч. 6 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки начальника управління держгеокадастру у м.Одесі Одеської області Бабченко Ольги Миколаіївни - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 березня 2016 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту користування земельної ділянки, заінтересована особа: Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області - залишити без розгляду

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 267 грн. 96 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

С.О. Погорєлова