АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/901/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 24 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Позивач посилався на те, що він 15 вересня 2015 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 000474 з метою придбання у Товариства легкового автомобіля «Chery E5» вартістю 190 470,00 грн. та в цей-же день перерахував Товариству адміністративний платіж в розмірі 19 047,00 грн.

Позивач вважає, що його ввели в оману під час підписання договору.

Крім цього, в договорі не було зазначено жодних індивідуальних ознак предмету лізингу.

Адміністративний платіж не є лізинговим, оскільки він не відповідає його поняттю, визначеному законом як «плата за користування предметом лізингу».

Вважає, що відповідач порушив його права як споживача послуг товариства, оскільки договір укладено внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, яка знайшла своє відображення у договірних умовах.

При укладанні договору, відповідач порушив вимоги пп. 3, 17, 19, 22 ст.1, ст.ст. 5, 15, 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, та продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Вважає, що договір укладений між ним та відповідачем, є несправедливим.

На підставі наведеного та ст. 806, 807, 184 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000474 від 15.09.2015 року, укладений між ним, ОСОБА_6, і ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" та стягнути з відповідача на його користь сплачений адміністративний платіж в розмірі 19 047 грн..

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року в позові ОСОБА_6 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» задоволити у повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд послався на ст. 627 ЦК України, якою визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Послався також на положення ч. 1 ст. 638 ЦК України про те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, і з урахуванням наведених положень аналізуючи обставини справи, виходив з того, що договір фінансового лізингу № 000474 від 15 вересня 2015 року укладено між сторонами із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, позивач погодився з умовами договору, що підтверджується його підписом на кожній сторінці спірного договору та відсутністю застережень та зауважень з його сторони, що свідчить про його згоду зі всіма його умовами. Позивачем не доведено, що умови укладеного договору порушують принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають йому шкоди, як споживачеві, і що визнання несправедливими окремих положень договору зумовлює зміну інших положень договору і тягне за собою недійсність договору в цілому. З підстав, зазначених позивачем в позові, суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним.

Однак, з цим не можна погодитися.

По справі встановлено, що 15 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» і ОСОБА_6 було укладено договір фінансового лізингу за № 000474, з додатками, предметом якого є транспортний засіб автомобіль «Chery E5», модифікація Comfort, об'єм двигуна 1.5, вартістю 8105,1 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 190470,00 грн.

У відповідності з п. 1.3 договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства, зобовязавшись сплачувати періодичні лізингові платежі згідно графіку щомісяця за користування автомобілем (п. п. 10.1; 10.2) ( ар. спр. 10-23).

Договір фінансового лізингу передбачав право лізингоодержувача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (п. 11.1 договору).

Згідно п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, в обсязі 10 % вартості предмету лізингу (додаток № 1 до договору); авансового платежу в обсязі 50 % вартості предмету лізингу (додаток № 1); комісії за передачу предмета лізингу в обсязі 3 % від вартості предмету лізингу (додаток № 1); у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 даного договору або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору ( ар. спр. 11; 22).

15 вересня 2015 року позивачем відповідно до умов Договору було перераховано на користь Товариства адміністративний платіж в розмірі 19 047,00 грн. за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.434753493.1 від 15 вересня 2015 року на ар. спр. 24.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності із ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 2 ст. 806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим Законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Водночас, відповідно до п. п. 3; 17; 19; 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Предявляючи даний позов, ОСОБА_6 стверджував, що спірний договір не відповідає законодавству про фінансовий лізинг, нормам ЦК України та до нього включено положення, які порушують права споживача, що є підставою його недійсності.

При цьому позивач послався на те, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

До істотних умов договору ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносить, зокрема, умову про предмет лізингу. В свою чергу, ч. 1 ст. 3 цього закону та ч. 1 ст. 807 ЦК України визначають, що предметом договору лізингу (далі предмет лізингу) може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками є незамінними.

Однак, всупереч зазначеним вимогам і у договорі фінансового лізингу укладеного між сторонами, і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено: марка - «Chery», модель - E5, комплектація/модифікація - Comfort/SOR 7151E5, об'єм/тип двигуна - 1.5, тип КПП-МП, привід перед. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі, що відрізняє її з-поміж інших однорідних речей, як-то встановлено законом.

Посилаючись на ч. 1 ст. 628 ЦК України, згідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, позивач вказує, що правовідносини між сторонами такого договору, як укладений між ним та відповідачем, регулюються спеціальним законом, у звязку з чим договірні умови мають чітко та вичерпно відповідати вимогам цього закону. Проте у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що не відповідає вимогам закону, а саме ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Наведені доводи позивача, на думку судової колегії, являються цілком обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За ч. 2 цієї ж статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності з нормами, викладеними у ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суперечить закону «Про фінансовий лізинг» та є підставою недійсності укладеного договору, як вказує позивач, включення до змісту договірних умов платежів, не передбачених Законом, яким являється зазначений у п. п. 1.7; 4.1 договору адміністративний платіж як підстава передачі предмета лізингу.

Хоча до викладеного у ст. 16 Закону «Про фінансовий лізинг» переліку «лізингових платежів» такий не відноситься.

Згідно ж п. 9.7 ст. 9 Договору фінансового лізингу кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу. Таким чином, за договірними умовами адміністративний платіж прямо пов'язаний із наданням предмету лізингу у користування та відповідно прав та обовязків, відповідальності сторін, повязаних із таким користуванням, умов поставки, передачі, страхування, тощо. Водночас за договором без сплати адміністративного платежу предмет лізингу не надається. Тому недійсність договірних умов, повязаних із сплатою адміністративного платежу обумовлює недійсність договору в цілому.

Виходячи з наведеного, і, перш за все, за умов невизначеності у змісті договору предмету лізингу у встановлених законом обсягах (договір суперечить ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 807 ЦК України), що унеможливлює виконання повязаних із ним усіх інших договірних умов придбання, передача, оплата лізингових платежів, набуття лізингоодержувачем у власність тощо, договір підлягає визнанню недійсним в цілому.

Зазначене судом не враховано.

Крім того, як вказувалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи із аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Наведені правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, є відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязковими для судів України, що не враховано судом першої інстанції.

Встановлено, що у даній справі спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, одною з яких є фізична особа, нотаріально посвідчений не був.

Зазначені обставини є беззаперечними обставинами для констатації договору фінансового лізингу від 15 вересня 2015 року № 000474, що вказує також і на необґрунтованість рішення суду.

Згідно ч. ч. 1; 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У відповідності з розясненнями в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що договір фінансового лізингу № 000474 укладений 15 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_6 є нікчемним. Одночасно необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору фінансового лізингу № 000474, укладеного 15 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_6, та стягнути з відповідача отримані від позивача за нікчемним договором 19047 грн. в якості адміністративного платежу.

Отже, рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи, вимогам закону, - підлягає до скасування з ухваленням нового, - про часткове задоволення позовних вимог, визнання оспорюваного договору нікчемним і застосування наслідків його нікчемності, як нікчемного правочину.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 218 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року по даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволити частково.

Встановити, що до договір фінансового лізингу № 000474 від 15 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» є нікчемним.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_6 сплачені по договору 19047 грн.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :