Справа: 431/4902/16-ц
Провадження: 2/431/1532/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді: Ткач О.В.,

при секретарі Кустовій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_2 21-22.08.16 року отримала поштовою кореспонденцією листи, підписані відповідачкою ОСОБА_3, в яких було зазначено: «і саме мешканці вашого будинку розповсюджують цю брехливу інформацію», що на думку позивача, є звинуваченням її у впливі на інших мешканців надавати до державних установ скарги про порушення законодавства.

Також в листі від 22.08.16 року вказано: «Правління звертається до Вас припинити надсилати до всіх інстанцій брехливі звинувачення на адресу голови правління». Позивач вважає ці звернення такими, що порушують честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вказує на спричинену їй моральну шкоду, яку не бажає стягувати в грошовому еквіваленті. На цій підставі, позивач просить визнати, що поширені відповідачем ОСОБА_3 відомості принижують честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2, є недостовірними та зобовязати відповідача спростувати інформацію шляхом направлення листа до позивача.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, вказав, що в позові йдеться про лист, отриманий позивачем 22.08.2016 року щодо тексту, підписаного ОСОБА_3 : «Правління звертається до Вас припинити надсилати до всіх інстанцій брехливі звинувачення на адресу голови правління», датований 21.07.16 року й лист від 22.06.16 року з текстом: «саме мешканці Вашого будинку розповсюджують цю брехливу інформацію». Позивач не вказує про спричинену моральну шкоду й не просить визнати її спричинення діями відповідачки й доповнює, що поширенням неправдивих відомостей він вважає повідомлення про існування таких листів й написаного в них, безпосередньо його, адвоката позивачки ОСОБА_2, як сторонньої особи. Така позиція щодо уточнення позову узгоджена з позивачем ОСОБА_2, яка просила розглянути справу в її відсутність, за участю представника - адвоката ОСОБА_1 (а.с. 30).

Відповідачка ОСОБА_3 первісні й уточнені позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що дійсно, 21.07.2016 року й 22.06.2016 року вона особисто підготувала, надрукувала, підписала вказані листи й направила їх поштою позивачці ОСОБА_2 на її домашню адресу. Інформацію, викладену в цих листах не оспорює. Пояснює, що текст цих листів ніхто із сторонніх осіб, в тому числі й членів правління ОСББ «Комфорт» не читав, ні з ким вона його не погоджувала. Підписала ці листи, як Голова ОСББ «Комфорт», оскільки звернення ОСОБА_2 до неї завжди були, як до Голови ОСББ «Комфорт», а не як пересічної мешканки міста. Викладене в листах вона вважає своєю особистою думкою, оскільки протягом тривалого часу між позивачкою та нею існують судові спори, а також взаємні звернення до правоохоронних органів з багатьох приводів. На її адресу надходять повідомлення від сторонніх осіб, які не відповідають дійсним обставинам з приводу спорів між нею та позивачкою. За цими зверненнями були відповідні перевірки правоохоронних органів й вона вважає їх ініціатором позивачку. В своїх запереченнях щодо позову категорично заперечує факт поширення відомостей, викладених в цих двох листах й вважає, що такими висловлюваннями не принижувала честь, гідність та ділову репутацію позивачки ОСОБА_2 просила звернути увагу, що в будь-якому разі ділова репутація ОСОБА_2 не могла постраждати, оскільки остання взагалі не працює.

Суд, зясував позицію сторін, дослідив письмові докази в судовому засіданні безпосередньо й дійшов висновку про необґрунтованість позову й необхідність відмови в його задоволенні за слідуючими підставами :

Правовідносини між сторонами регулюються ст. 277 ЦК України, ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», Конституцією України. При вирішенні спорів даної категорії суди повинні враховувати Постанову № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації», засадами Європейської Конвенції, практикою Європейського суду.

Лист від 21.07.16 року № 13, який адресований ОСОБА_2, надісланий на адресу: м. Старобільськ, вул. І.М. Світличного, 9/6, не підписаний будь-якою особою (а.с. 4);

Лист від 22.06.16 року № 11 підписаний головою ОСББ «Комфорт» ОСОБА_3, адресований ОСОБА_2, надісланий на адресу: м. Старобільськ. вул. І.М. Світличного, 9/6 (а.с. 5).

В судовому засіданні представник позивача наполягав, а відповідач ОСОБА_3 не заперечувала, що обидва вищевказаних листа виготовлені ОСОБА_3, лист від 22.06.16 року підписаний ОСОБА_3, фрази, що є предметом спору в листах, а саме: «І саме мешканці вашого будинку розповсюджують цю брехливу інформацію» і «Правління звертається до Вас припинити надсилати до всіх інстанцій брехливі звинувачення на адресу голови правління» відповідачкою не оспорюються.

Стаття 277 ЦК України передбачає два спеціальних способи захисту особистих немайнових прав, яким є право на спростування неправдивої інформації та право на відповідь. Під правом на оспорювання слід розуміти право фізичної особи вимагати від особи, яка порушила особисте немайнове право фізичних осіб шляхом поширення недостовірної інформації, визнання цієї інформації неправдивою у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації.

При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передавання по радіо, телебаченню, чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку, переказ в характеристиках, заявах, листах, адресованим іншим особам, повідомлення в публічних виступах, електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь, фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

За обставинами, встановленими в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 поштою отримала листи, адресовані саме їй.

В судовому засіданні позивачем не спростовано те, що відповідачка особисто склала, надрукувала й надіслала листи позивачці. Підстав вважати, що відповідачка поширила викладену в листах інформацію іншим особам не встановлено.

Проте, представник позивачки наполягав на тому, що йому стало відомо про інформацію, викладену в цих листах від позивачки ОСОБА_2 і це є поширенням інформації. Також він посилається на інший лист, від 04.05.16 року, іншого змісту, адресований особисто йому й підписаний ОСОБА_3 (а.с. 32), що не є предметом спору, але вважає це поширенням інформації з боку ОСОБА_3

Суд не може прийняти доводи представника ОСОБА_1, що саме ОСОБА_3 поширювала інформацію, викладену в спірних листах, оскільки це бездоказово й встановлено, що ці спірні листи, йому, як адвокату передала саме ОСОБА_2

Згідно ст. 9 Правил адвокатської етики отримання принципу конфіденційності є необхідною і важливою передумовою довірливих відносин між адвокатом і клієнтом, без яких є неможливим належне надання правової допомоги, тому збереження конфіденційності будь-якої інформації, отриманої адвокатом від клієнта, а також про клієнта або інших осіб в процесі здійснення адвокатської діяльності, є правом адвоката у відносинах з усіма субєктами права, які можуть вимагати розголошення такої інформації, та обовязок щодо клієнта і тих осіб, кого ця інформація стосується.

На цій підставі, неможна вважати поширенням інформації повідомлення клієнта (в даному випадку ОСОБА_2В.) інформації адвокату, що здійснює відносно нього адвокатські повноваження на законних підставах.

Тому, посилка представника ОСОБА_1 про його обізнаність від клієнтки ОСОБА_2 про інформацію, викладену в спірних листах, як вину відповідачки ОСОБА_3 в поширенні інформації - безпідставна.

Згідно пункту 15 Постанови № 1 Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» : «При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

А) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-якій спосіб;

Б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

В) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності;

Г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В судовому засіданні не доведено по наведеним судом причинам поширення інформації відповідачкою ОСОБА_3 і не доказано позивачем, що інформація в спірних листах завдає шкоди особистим немайновим благам ОСОБА_2 таким чином, відсутня сукупність обставин, наявність яких може бути підставою для задоволення позову як те передбачено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду № 1 від 27.02.2009 року.

За пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду № 1 від 27.02.2009 року «Суди, вирішуючи питання про визнання поширюваної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.»

За ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критична оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів й недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки й поглядів відповідача, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності й спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні Положень ст.10 Конвенції.

Таким чином, суд, дійшовши висновку про відсутність поширення інформації відповідачкою ОСОБА_3 вважає її письмові висловлювання щодо «брехливої інформації, брехливих повідомлень», вираженням її субєктивної думки щодо властивостей вдачі ОСОБА_2

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність сукупності обставин, що можуть складати правопорушення у вигляді поширення неправдивої інформації, що виключає цивільну відповідальність відповідачки ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 62, 213-215 ЦПК України, ст. 277 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», ст. 47-1 ч. 2 Закону України «Про інформацію», суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1, що діяв в інтересах позивачки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації за необґрунтованістю.

Повне рішення суду виготовлено й проголошено 30.12.16 року о 9-00 годині.

Ні рішення може бути внесена апеляція до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: О.В. Ткач