Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова СвітланаІванівна, ОСОБА_7, Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання договору позики частково недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного 20 лютого 2012 року між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6 договору позики останні отримали у позику грошові кошти в сумі 113 600 грн, що еквівалентно 14 200 доларів США, та зобов'язалися повернути позику в порядку та строки, передбачені договором, шляхом сплати щомісячних платежів у фіксованій сумі, встановленій в еквіваленті до долара США, строком до 20 лютого 2013 року, за умови сплати штрафу (пені) у розмірі 1 % за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. На забезпечення виконання позичальниками умов кредитного договору того ж дня між нею та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого визначено житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 457 кв. м; вартість предмета іпотеки визначено 120 тис. грн. Зазначила, що відповідачі порушили умови укладеного між ними договору позики щодо вчасного повернення обумовлених договором щомісячних платежів, внаслідок чого станом на 11 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 396 981 грн 11 коп., із яких: 113 494 грн 36 коп. - основна заборгованість; 283 486 грн 75 коп. - пеня.

За таких обставин просила у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 20 лютого 2012 року звернути стягнення на вищевказаний предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на зазначене нерухоме майно; припинити право власності ОСОБА_5 на вказаний вище будинок з надвірними будівлями у зв'язку з переходом права власності до неї; судові витрати покласти на відповідача.

Не погодившись із позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним договір позики від 20 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., реєстраційний за № 582, у частині сторін договору та вважати, що він був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; визнати недійсним іпотечний договір від 20 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., реєстраційний № 585, предметом якого є вищевказаний житловий будинок.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що при укладенні зазначених договорів її волевиявлення не було вільним та не відповідало її волі, крім того, договори укладено під впливом помилки. Зокрема, вказала, що вона ніколи не бачила в нотаріальній конторі ОСОБА_4 та грошей від неї не отримувала, а також вона є пенсіонером, юридично не обізнана, перебуває на обліку у невропатолога, страждає на атеросклероз та кардіосклероз, постійно скаржиться на погіршення пам'яті, шум у голові, головні болі, що підтверджується медичною документацією. Крім того, у нотаріуса текст договорів їй не зачитувався, права та обов'язки сторін, а також наслідки невиконання договорів не роз'яснювалися. У день укладення договорів її самопочуття погіршилося, у зв'язку з чим єдиним її бажанням було скоріше повернутися додому.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та додатковим рішенням від 26 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 20 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим № 585, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду, змінити рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі поданих сторонами доказів суд установив факт наявності помилки ОСОБА_5 під час підписання оспорюваного правочину, яка виразилася в неправильному сприйнятті нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення під час укладення іпотечного договору, враховуючи її вік, стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, а також наявність у неї спірного житла як єдиного.

Таким чином, суд правильно вважав відсутньою дійсну волю ОСОБА_5 як власника будинку в момент його відчуження відповідачу, оскільки вона помилялася щодо правової природи та змісту правочину та вважала, що оформлює спадкові права на житловий будинок після смерті її батьків, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку, що наявність таких факторів та введення її в оману щодо істотних умов вчиненого договору зумовили укладення нею оспорюваного договору та призвели до позбавлення єдиного житла.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова