АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3014/16-ц 22-ц/774/2197/К/16
Справа № 215/3014/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2197/К/16 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 26 (III) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

із секретарем: Гладиш К.І.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (ніні Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_4 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК від 24.11.2015 році йому було первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60%.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 835 200,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 02.11.2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки Акту розслідування профзахворювання форми П-4 від 08.10.2015 року, в якому не визначено винних осіб у настанні професійного захворювання та не враховано роботу позивача й на інших підприємствах; ПАТ «ЦГЗК» є не єдиним відповідачем по справі; не враховано відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача. Також зазначає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, та визначено без урахування судової практики по даній категорії справ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 протягом 8 років 7 місяців, з 09.09.2005 року по 17.04.2014 року, працював прохідником шахти «ім.Орджонікідзе» ПАТ «ЦГЗК» (а.с.25-32).

Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 09.10.2015 року, позивач отримав професійні захворювання за діагнозами: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст.), група «В», ЛН другого ст. 2) Радикулопатія попереково-крижова L5,S1, переважно справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст. (а.с. 18-21).

Як убачається з п. 17 акту розслідування професійного захворювання 09.10.2015 року, причиною професійного захворювання позивача визнано працю впродовж тривалого часу на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів виробництва, саме: умови праці прохідника за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 степеня шкідливості за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу степеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: 50 при ГДН 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів понад 30% зміни: 44,5/8/2 при ГДН 25/0. Концентрація аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70%, - 11,66 при ГДН 2,0 (а.с. 20).

Висновком медико-соціальної експертної комісії (серія 12 ААА №014861) від 24.11.2015 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60% (15 % - ВСП, 30% - радикулопатія, 15 ХОЗЛ) та третю групу інвалідності з 16.11.2015 року безстроково (а.с.22).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.10.2015 року причиною професійного захворювання позивача стало те, що в процесі виконання роботи позивач підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Посилання відповідача на те, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки у вказаному пункті зазначено, що визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо у звязку з тим, що ОСОБА_5 працював у шкідливих умовах 25 рік 9 місяців. Проте, вказана обставина не знімає з відповідача обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ОСОБА_4 "ЦГЗК", яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом того, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів виробництва також на іншому підприємстві колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є праця протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів: умови праці прохідника за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 степеня шкідливості за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу степеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: 50 при ГДН 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів понад 30% зміни: 44,5/8/2 при ГДН 25/0. Концентрація аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70%, - 11,66 при ГДН 2,0, як на підприємстві відповідача так і на інших підприємствах. При цьому, законодавством не передбачено можливості покладення на ці підприємства солідарної відповідальності.

Так, моральна шкода відшкодовується одноразово (ч. 5 ст. 23, ч. 1 ст. 1168 ЦК України) власником або уповноваженим ним органом у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України), тобто кожен власник або уповноважений ним орган зобовязаний відшкодувати працівнику завдану моральну шкоду.

Отже, судом вірно встановлено порушення ОСОБА_4 "ЦГЗК" норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у ОСОБА_2 професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 15 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, також враховуючи працю позивача на інших підприємствах та період праці на підприємстві відповідача, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 15 000 гривень до 5000 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутого з Приватного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_2, змінити, зменшивши цей розмір з 15000 (пятнадцять тисяч) грн. до 5000 (пяти тисяч)грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: