Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до компанії «Норсон Інвестмент корп» про зобов'язання повернути майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд зобов'язати компанію «Норсон Інвестмент корп» в особі повіреного в Україні ОСОБА_5 повернути йому належне майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 387 ЦК України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 грудня 2010 року між ним та Компанією «Норсон Інвестментс Корп.» було укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 1.6. цього договору, на забезпечення виконання зобов'язань позичальником перед іпотекодержателем, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Зазначив, що 17 червня 2013 року представники відповідача, скориставшись тимчасовою відсутністю його та членів його родини, здійснили самочинний захват належного йому на праві власності вказаного будинку, після чого найняли охоронців та не пускають його та членів його родини до будинку і не надають можливості забрати свої особисті речі, меблі, предмети побутового вжитку, що порушує права позивача. Все рухоме майно, як зазначив позивач, що знаходиться за вищевказаною адресою, не є предметом договору іпотеки, тому воно незаконно утримується відповідачем. Наявність у будинку спірного рухомого майна підтверджується описом, складеним Страховою компанією «Остра», який є додатком до договору страхування, який позивач не встиг укласти зі страховою компанією у зв'язку із захопленням відповідачем будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано компанію «Норсон Інвестмент корп» в особі повіреного в Україні ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 частково належне йому майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 до складу якого входять: (кабінет) диван французький (дерево + велюр), оливковий; стіл дерев'яний; крісло шкіряне; тумба під комп'ютер; вбудована шафа червоного дерева; картина (масло); (вітальня 1-го поверху) піаніно Westermaner Berlin; столовий гарнітур 9 предметів (стіл + 8 стільців); диван шкіряний 2 місця Сalia; диван шкіряний 3 місця Сalia; крісла шкіряні 2 шт. Сalia; ТВ Sony 60 LCD; тумба під телевізор; шкіра підлогова зебра (натуральна); стіл круглий; картини масло 4 шт.; світильник + 2 бра; акваріум; (кухня) меблі з магазину «Каштан» виробництва Італія; ТВ Sony 32 LCD; холодильник Siemens Side by Side; каво-машина Siemens; ящик підігріву посуду Siemens; мікрохвильова піч Siemens; варильна поверхня Siemens; духовка-пароварка Siemens; мийка кухонна Porshe DESIGN; кухонні меблі - стіл (скло, дерево) та 4 стільці; барні стільці - 2 шт; (бойлерна) бойлер; машина пральна Siemens S16-74; машина сушильна 46-51; програматор Viessmann VITOTRONIC 300-k typ MW2; парогенератор SAWO Finland STS90 (9kW); мийка постирочна керамічна виробництва Італія Dolamite; (спальня № 1) ТВ Sonyl55 LCD; ліжко; тумби приліжкові - 2 шт.; комод; ТВ тумба; ванна спальні № 1; ванні меблі «Мойдодир» Villeroy&BOSH Memento трисекційний умивальник на 2 крани; ванна Jacuzzi; ТВ Sony 32 LCD; душова кабіна - піддон, Philipp Stark - скло; унітаз Villeroy&BOSH; біде Villeroy&BOSH; сушка для рушників Магgaroli; змішувачі Zuceneti(1-й термозмішувач у душі, 2-й на біде); (хол 2-го поверху) диван трисекційний французький, дерево, велюр; крісло; пуф; консоль різьблена дерев'яна; (ванна № 2) шафа в ванній Philipp Stark; умивальник на 2 споживача Саtalano; біде Саtalano; унітаз Саtalano; термозмішувач у ванній Gessy; змішувач Gessy на умивальнику; сушка для рушників Магgaroli; (дитяча № 1) ліжко Мonte Cristo Mobil; тумби приліжкові 2 шт. Мonte Cristo Mobil; комод Мonte Cristo Mobil; картина (масло); (хол) люстра кришталь Чехія «Пресціоза»; (мансардний поверх) душова кабіна, кран; умивальник Villeroy&BOSH; унітаз Villeroy&BOSH; змішувачі Villeroy&BOSH на умивальнику; змішувач душу Grohe; (дитячий кабінет) стіл дерев'яний; прикладний стіл; диван; крісло офісне; (гостьовий дім) холодильник Siemens; варильна поверхня Whігірооl; духовка Whігірооl; кухонні меблі та витяжка; диван; стіл скляний + тумба; ліжко, дуб; тумби приліжкові - 2 шт. дуб; шафа, дуб; комод, дуб; ванна; унітаз; умивальник; (гараж) роллетна система Ногmann; (тераса) барбекю; ТВ Sonyl 32 Bravia LCD; садові меблі; ліжко «Елеганс» 2 шт.; тумби «Елеганс» 2 шт.; матрац «Шарлотта» 180 х 200 - 2 шт.; матрац «Шарлотта» 160 х 200; (спальня «М.С.») ліжко 180 х 200; тумбочки - 2 шт.; комод; (спальня «Ла-Скала») шафа дводверна - 1 шт.; ліжко 180 x 200 - 1 шт.; тумбочки - 2 шт.; комод - 1 шт.; трап - 1 шт.; постіль бамбук - 3 шт.; рушник 80 х 140 - 8 шт.; рушник 50 х 80 - 8 шт.; постіль Трен - 1 шт.; килим Сагоl; комплект меблів Вегgamo - стіл та 2 стільця; кондиціонери - 8 шт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права щодо законності й обґрунтованості та установлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судом установлено, що 15 грудня 2010 року між компанією «Норсон Інвестмент корп» і компанією «Avior Shipping Limited» укладено договір, згідно з яким остання отримала позику у сумі 1 350 000 доларів США під 18 % річних.

На забезпечення виконання позичальником умов договору позики 15 грудня 2010 року між компанією «Норсон Інвестмент корп» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 5382, згідно з яким останній передав в іпотеку компанії належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 251,0 кв. м, загальною площею 585,5 кв. м.

Установлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року задоволено позов компанії «Норсон Інвестмент корп» до ОСОБА_4 про визнання за іпотекодержателем права власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 251,0 кв. м, загальною площею 585,5 кв. м, який складається в цілому із: літ. «А» - житловий цегляний будинок; літ. «Б» - гараж із терасою; № 1-4 огорожі; І - басейн, розташований на земельній ділянці площею 890 кв. м, кадастровий № :27:011:0197.

Право власності компанії «Норсон Інвестмент корп» на вказане нерухоме майно зареєстровано 27 березня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт належності йому на праві власності рухомого майна, що знаходиться в будинку, шляхом надання чеків, накладних, копій договорів купівлі-продажу, актів виконаних робіт, договорів поставки та інше, тому суд дійшов висновку, що спірне рухоме майно, яке знаходиться в зазначеному будинку, підлягає поверненню позивачу як його власнику, за виключенням деяких предметів облаштування будинку (басейн, система очищення води, ставку, тощо), які не підлягають поверненню.

Однак із вказаними висновками не погодився апеляційний суд та, надаючи оцінку поданим позивачем доказам, поясненням і доводам позивача, запереченням представника відповідача, наявним у справі доказам дійшов висновку, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження того, що майно, про витребування якого ним заявлено позов, на праві власності належить йому, що вказане майно залишилося в будинку і є в натурі та утримується відповідачем.

Зокрема, надані позивачем накладні, чеки, договори на поставку меблів, предметів побуту за 2008-2009 роки суд визнав такими, що не підтверджують того факту, що зазначені речі залишилися в будинку на час пред'явлення позову про зобов'язання повернути майно у листопаді 2013 року.

Разом із тим апеляційний суд виходив із того, що деякі чеки, накладні, договори не містять інформації про те, що саме ці меблі й предмети побуту, які позивач вимагає повернути як свою власність, є предметом спору, крім того, вони не охоплюють за своєю кількістю всіх предметів побуту, меблів, що зазначив у своєму позові ОСОБА_4; декілька накладних, договорів не містять інформації, хто замовник, куди поставлялися предмети побуту та меблі.

Крім того, надані позивачем на обґрунтування своїх вимог витяги із сайту ріелторів та фотознімки приміщення будинку, яке виставлено на продаж, апеляційний суд визнав неналежними доказами у справі згідно зі ст. 58 ЦПК України, оскільки вони також не дають підстав для висновків про те, що спірне рухоме майно знаходиться в будинку, є в натурі та утримуються відповідачем, за відсутності інформації, коли вони зроблені.

Надаючи оцінку поданому позивачем опису майна як додатка до договору страхування, на який він посилався у позові на обґрунтування своїх доводів, апеляційний суд зазначив, що цей опис не містить відомостей про те, що всі рухомі речі, які в ньому зазначено, відповідач утримує в будинковолодінні. Разом із тим суд зазначив, що вказаний опис майна має два підписи: ОСОБА_4 та особи за прізвищем «ОСОБА_7 - начальник відділу регулювання збитків СК «Остра»; договір страхування у встановленому законом порядку не укладено та не зареєстровано, тому, на думку апеляційного суду, відсутній допустимий доказ того, що все майно, що вказано в проекті до договору страхування, знаходилося та знаходиться в будинковолодінні по АДРЕСА_1 та утримується відповідачем.

Крім того, апеляційний суд виходив із того, що згідно з копією постанови про закриття кримінального провадження від 22 листопада 2013 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 листопада 2013 року за ознаками ст. 185 ч. 3 КК України, згідно з якою виконавчі дії із проникнення до будинку по АДРЕСА_1 проводилися співробітниками державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у зв'язку із чим відхилив доводи позивача про те, що відповідач самочинно захопив його будинковолодіння, а також речі, які залишилися в ньому.

Апеляційний суд також дійшов висновку про невідповідність резолютивної частини рішення вимогам закону, оскільки зазначено лише перелік майна, що підлягає поверненню, без визначення його вартості та індивідуальних особливостей, крім того, судом не з'ясовано питання про ціну спірного майна.

Однак повністю погодитися із вказаними висновками судів не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Визначення поняття доказів міститься у ст. 57 ЦПК України, а питання належності та допустимості доказів регулюється ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були

порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих

осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Проте на порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

На а. с. 15 т. 2 міститься лист ОСОБА_8 від 25 лютого 2015 року, адресований начальнику Першого Київського відділу державної виконавчої служби, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_8 є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого у реєстрі за № 2662, який вона придбала разом із меблями, при цьому зазначає, що компанія «Норсон Інвестмент корп» за вказаною адресою майна не має.

Крім того, на а. с. 204 т. 2 міститься лист-повідомлення відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області від 29 січня 2016 року, адресований апеляційному суду Одеської області на виконання вимог ухвали від 01 грудня 2015 року про витребування виконавчого провадження № 38285038 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013 року, ухваленого у справі за позовом компанії «Норсон Інвестмент корп» до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про виселення, згідно з яким 17 червня 2013 року виконавче провадження за вказаним рішенням закінчено на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» як фактично виконане, проте надати до суду матеріали вказаного провадження не виявляється можливим у зв'язку його відсутністю та невстановленням причин такої відсутності.

Проте на вищевказані матеріали суд уваги не звернув та надав їм належної оцінки як доказам у справі, виходячи із викладеної в них інформації, не установив у достатньому обсязі дійсних фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, суд не з'ясував питання про те, на виконання якого саме рішення суду співробітниками державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції проводилися виконавчі дії із проникнення до будинку по АДРЕСА_1 та чим це підтверджується; про процес та результат таких виконавчих дій та де це зафіксовано; чи до цього ніхто інший не проникав до будинку, у зв'язку із чим суд не обговорив питання про необхідність залучення відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області, державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції до участі у справі як третьої особи із належним оформленням цієї процесуальної дії.

Крім того, установивши, що вказаний будинок виставлено на продаж, суд не з'ясував, чи реалізований він та хто є його власником станом на час розгляду справи у суді, а також питання необхідності залучення нового власника (у разі виявлення цих обставин) до участі у справі як відповідача або співвідповідача згідно зі ст. 33 ЦПК України для з'ясування питання про місцезнаходження спірного рухомого майна, яке позивач просить витребувати, а також правових підстав набуття новим власником спірного рухомого майна.

На стадії перегляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень був позбавлений можливості виправити вищевказані помилки та усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

При цьому апеляційний суд у рішенні правильно зазначив про невідповідність резолютивної частини рішення вимогам закону, оскільки зазначено лише перелік майна, що підлягає поверненню, без визначення його вартості та індивідуальних особливостей, а також без з'ясування ціни спірного майна.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини справа, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Колодійчук

А.О.Леванчук

О.В.Ступак