ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4416/16-ц
провадження № 2/753/3576/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом)

ОСОБА_1;

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом)

ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про тлумачення змісту правочину

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4.) про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 28 серпня 2012 року він надав у борг грошові кошти ОСОБА_4 у розмірі 60 000 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною та підписаною відповідачем 28 серпня 2012 року, де вказано, що відповідач бере зазначену суму коштів в іноземній валюті у борг і зобов'язується повернути зазначену суму через шість місяців. Станом на день подачі позову до суду гроші відповідач не повернув та від повернення боргу ухиляється. На підставі стст. 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму основного боргу у розмірі 60 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ сумі у розмірі 1 634 031,48 грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про тлумачення змісту правочину, посилаючись на те, що в дійсності розписку було видано 28 серпня 2011 року та просив розтлумачити зміст договору позики, наступними чином, датою написання розписки на підтвердження укладення між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_4 договору позики є 28 серпня 2011 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до розгляду в одному провадженні з первісним позовом про стягнення боргу за договором позики.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просив відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача проти первісного позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності та у задоволені позову відмовити, зустрічний позов - задовольнити.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 серпня 2012 року позивач ОСОБА_3 надав у позику відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США (а.с. 5).

Факт передачі грошей підтверджується наданою відповідачем позивачу розпискою від 28 серпня 2012 року. Згідно цієї розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначену суму позики через шість місяців, зазначивши дату повернення грошових коштів 01 березня 2012 року.

У позовній заяві позивач, та наданих у судовому засіданні його представником пояснень, посилаються на те, що зазначена відповідачем дата повернення коштів 01 березня 2012 року є очевидною опискою щодо року повернення, яким вочевидь є 2013 рік. Відповідач, у свою чергу, у зустрічному позові наголошує та його представник у судовому засіданні вказував, що дата повернення коштів у розписці визначена правильно, проте датою вчинення цього правочину є 28 серпня 2011 року.

Водночас, з показів допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США були передані ОСОБА_3 ОСОБА_4 у їх присутності у серпні 2012 року. Кошти надавалися у доларах США, строк повернення коштів сторонами був узгоджений. Дані покази приймаються судом, оскільки не спростовані відповідачем та його представником під час розгляду справи. Надані ними ксерокопія паспорту відповідача, у якій зазначено, що 13.12.2011 року його знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, яка зазначена у спірній розписці як місце проживання відповідача, не може бути належним доказом, оскільки зняття з реєстраційного обліку особи не доводить зміну її місця проживання до відповідної реєстрації за новою адресою.

Таким чином, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що при складанні розписки відповідачем допущено описку в терміні поверненні позики, а саме замість «1 березня 13 року» помилково вказано «1 березня 2012 року».

Суд вважає, що вказана описка не змінює змісту кінцевого строку виконання зобов'язань відповідачем. Крім того, суд звертає увагу, що спірний правочин 28 серпня 2012 року, а його тлумачення, а саме дата написання розписки відповідач оспорює лише після звернення ОСОБА_3 до суду, хоча відповідач мав достатньо часу для узгодження з позивачем незрозумілих для нього положень спірного договору.

При цьому, відповідно до положень ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом зазначеної норми тлумачення правочину може бути здійснене судом з метою встановлення точної волі сторін такого правочину та може мати місце тоді, коли його умови сформульовані таким чином, що допускають неоднозначне їх тлумачення, що у свою чергу, створює стороні перешкоди щодо належного їх виконання та коли правочин носить суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

З огляду на встановлені обставини слід дійти висновку про відсутність підстав для тлумачення змісту зобов'язань відповідача у спосіб, що просить позивач за зустріним позовом, виходячи з того, що вони є зрозумілими та додаткового тлумачення не потребують, у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, судом встановлено, що позику в сумі 60 000 доларів США на момент розгляду справи відповідач позивачу не повернув. Вказані обставини представник відповідача не оспорювала.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте відповідач протягом визначеного у розписці строку надані йому у позику грошові кошти не повернув, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 60 000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення заборгованості за невиконання умов договору позики у розмірі 60 000 грн., що еквівалентно за курсом НБУ сумі у розмірі 1 634 031,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись стст. 213, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, стст. 3, 10,11,60, 88, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за договором позики у розмірі 60 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ сумі у розмірі 1 634 031,48 грн., а також судовий збір у розмірі 6 890 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.