Справа №646/3725/15-ц
Провадження № 2/646/263/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.16 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого у справі - судді Нікуліної Л.П.

за участю секретаря Штефан А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та зняття з реєстрації, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_2, третя особа - Відділ реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просила усунути перешкоди в користуванні власним житлом за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з зазначеної квартири та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_2. Вона, як новий власник, здійснила державну реєстрацію набутих прав на зазначену квартиру. Оскільки в спірній квартирі зареєстрована та мешкає відповідач ОСОБА_2, вона не може в повному обсязі користуватися своїм житлом. Зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 мешкала в спірному житловому приміщенні в якості члена сімї свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, шлюб між ними який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2008 року, самостійно права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, тощо) не набула, тому вважала, що з припиненням права власності колишнього чоловіка ОСОБА_3 відповідачка, як колишній член сімї власника, втратила право користуванням цим приміщенням і підлягає виселенню з подальшим зняттям з реєстрації.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в якому просила визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 12.08.2014 року, який укладений між її колишній чоловіком та його сестрою ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5, недійсним, а також визнати право власності на ? частину вказаної квартири.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що в спірній квартирі АДРЕСА_2 вона мешкає з 1995 року по теперішній день, була прописана в квартирі в 1998 році разом з сином ОСОБА_6, донькою ОСОБА_7 на законних підставах як дружина ОСОБА_3 Договір купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вважала недійсним, з тих підстав, що при оформленні спірного правочину вона повинна була бути присутньою, оскільки постійно мешкає в квартирі та згідно довідки філії № 59 КП «Жилкомсервіс» вона зареєстрована в зазначеній квартирі та має право на висловлювання своєї думки щодо продажу квартири. Також, нотаріус при посвідчені спірного договору не зясувала психічний стан ОСОБА_3, який страждає важкою формою шизофренії з 1956 року, підтвердження чого міститься в медичних документах. Крім того, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на ? частину квартири № 3 по провулку Рибасівському в м. Харкові, оскільки вважала, що зазначена частка квартири є обєктом спільної сумісної власності, набутою під час шлюбу з ОСОБА_3

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, залишила суду письмові пояснення, в яких просила слухати справу у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, зазначивши, що твердження ОСОБА_2 про те, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності, як набутого за час шлюбу спростовується рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова віл 11.04.2012 року, яким ОСОБА_2 було відмовлено в поділі сумісного майна подружжя, а саме, квартири АДРЕСА_3, та зазначено, що ОСОБА_3 придбав спірну квартиру за рахунок належного йому майна та є його особистою власністю, а відтак, договір купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року є законним та посвідченим згідно вимог діючого законодавства.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, залишила суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, зазначила, що підстав для її виселення з квартири АДРЕСА_2 не має, оскільки вона постійно з 1995 року та по теперішній час мешкає в спірній квартирі та була зареєстрована в ній під час знаходження в шлюбі з ОСОБА_3 Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти первісного позову, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, залишив суду клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності та ухвалити рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 заперечував проти позову, зазначив, що між ним та його сестрою ОСОБА_1 12.08.2014 року був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5, згідно якого він продав квартиру, яка є його особистою власністю. ОСОБА_1 на теперішній час є власником спірної квартири та не може розпоряджатися своїм майном у звязку з тим, що в квартирі зареєстрована та мешкає ОСОБА_2 Крім того, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.04.2012 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 було відмовлено в поділі спільного майна подружжя, визнання права власності на квартиру та визнання недійсним договору міни договором міни з доплатою, що виключає можливість повторного розгляду вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину спірної квартири.

Третя особа по зустрічному позову - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду письмові пояснення та додаткові письмові пояснення, згідно яких просила розглядати справу за її участі. В судовому засіданні надала пояснення, згідно яких заперечувала проти задоволення зустрічного позову посилаючись на ті обставини, що при посвідченні оспорюваного договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останнім було надано всі необхідні документи. Крім того зазначила, що при посвідчення зазначеного договору ОСОБА_3 було надано довідку № 1346 від 04.08.2014 року, видану КП «Жилкомсервіс» дільниця № 59, якою підтверджується, що у квартирі АДРЕСА_2 на момент посвідчення договору зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2. З наданих ОСОБА_3 правовстановлюючих документів вбачалось, що квартира АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю і не є спільним майном подружжя, у звязку з чим підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було.

Суд, вислухавши думку ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ОСОБА_10 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спірна житлова площа знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 05 травня 1989 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду 06 червня 2008 року і ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2009 року залишено без змін. (а.с. 11, 42)

До реєстрації шлюбу ОСОБА_3 проживав у кооперативній 3-х кімнатній ізольованій квартирі 168 по вул. К. Уборевича м. Харкова, яка належала його покійним нині батькам і яку в подальшому він залишив своїй першій дружині, обмінявши на квартиру державного житлового фонду, де були прописані батьки першої дружини, АДРЕСА_4, пізніше обмінявши її на квартиру державного житлового фонду № 68 будинку 200/2 по пр. Московському м. Харкова, де був прописаний один і яку у 1993 році приватизував, отримавши свідоцтво про право власності на житло.

Так, відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1993 року власником квартири площею 29,4 кв.м. , яка розташована АДРЕСА_5 був ОСОБА_3, яку він приватизував згідно з Законом України Про приватизацію державного житлового фонду.

ОСОБА_2 у АДРЕСА_6 прописана (зареєстрована) не була, разом з дітьми ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та матірю ОСОБА_13 були прописані у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_7, у 1995 році реалізували своє право на приватизацію державного житлового фонду.

Так, відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 1995 року квартира АДРЕСА_7 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (дівоче прізвище Шиндлерової ), ОСОБА_14 згідно з Законом України Про приватизацію державного житлового фонду.

Тобто, у розумінні положень ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуN2482-ХІІ позивач ОСОБА_2 не мала права на приватизацію житла АДРЕСА_8.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 08.02.2011 року, тобто до набрання чинності прийнятого 11.01.2011 року Закону № 2913-УІ Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, зазначена норма (ст. 61 СК) не має зворотної дії у часі, суд вважає безпідставними посилання позивача на зазначену норму і вважає правильним до спірних правовідносин застосувати положення Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, ЦК України в ред. 1963 р. та КпШС України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватизоване на той час кожним з подружжя житло мало режим роздільного майна подружжя і, відповідно до ст. 24 КпШС України, є особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуN2482-ХІІ власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

В період шлюбу, ОСОБА_3, використавши своє право власника належної йому квартири АДРЕСА_9, уклав 28 серпня 1995 року договір міни з ОСОБА_15, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 і зареєстровано за реєстр. № 1319. (а.с. 39-40)

Відповідно до договору міни ОСОБА_3 поміняв належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_10 загальною площею 29,4 кв.м. на належну на праві приватної власності ОСОБА_15 двокімнатну квартиру АДРЕСА_11 загальною площею 56, 2 кв.м.

ОСОБА_10 договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_12 ОСОБА_17, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 1226. (а.с. 7)

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописки № 578 дільниці № 59 КП «Жилкомсервіс» від 17.03.2015 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с. 24)

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний та своєчасний розгляд житлових спорів є гарантіжю реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Статтею 48 Закону України „Про власність передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

ОСОБА_10 ст. 391 ЦК України, власника майна наділено правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленістаттею 162 цього Кодексу (Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові).

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.9 та ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Виселення без надання жилого приміщення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону або субєктивних прав інших осіб.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло(ОСОБА_18 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 28.01.2013, № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав").

ОСОБА_10 зі ст.405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з 1995 року по теперішній час, сплачує комунальні платежі, сумлінно користуються квартирою, перешкод в користуванні власністю позивачу не чинить, іншого житла вона не має, є пенсіонеркою та інвалідом. (а.с. 10-13)

ОСОБА_2 була прописана в спірній квартирі під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 в 1998 році разом з дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Зазначена обставина була також встановлена рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.04.2012 року.

Також, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року була обізнана про те, що за адресою спірної квартири: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2 та що зазначена квартира є спірною багато років.

ОСОБА_10 з кримінального провадження Прокуратурою Харківської області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000596 за ч. 2 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування за фактом шахрайських дій ОСОБА_1, ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо заволодіння частки квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 (а.с. 144, 145)

Відповідно до матеріалів справи, прокуратурою було внесено також інші відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003871 від 14.08.2015 року за ч. 2 ст. 365-2 КК України, № 0000959 від 11.11.2015 року за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 190 КК України. (а.с. 174, 178)

З урахуванням наведеного, суд вважає відсутніми підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі позивача та виселення її з зазначеної квартири.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

ОСОБА_10 ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення ОСОБА_2 та зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_13, не відповідають нормам чинного законодавства, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_13 недійсним та визнання права власності на ? частину зазначеної квартири, суд приходить до наступного.

ОСОБА_10 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було встановлено в судовому засіданні, згідно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено 12.08.2014 року договір купівлі продажу квартири за реєстровим № 1226, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за яким продавець продав, а покупець купив належну продавцю на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_14.

Відповідно до ст. 203 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

ОСОБА_10 з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

ОСОБА_10 з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З аналізу ст.ст. 202, 215, 216, 626 ЦК України вбачається, що під визнанням недійсним договору як способом захисту цивільних прав та інтересів розуміється позбавлення юридичних наслідків договору як домовленості сторін в цілому, а не одного із кількох екземплярів договору.

Продавцем ОСОБА_3 при посвідченні оспорюваного договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року було надано нотаріусу всі необхідні документи для укладення зазначеного договору, а саме: Дублікат Договору міни, виданий 03.03.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстровим № 3, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів згідно ОСОБА_10 № 5538587 від 03.03.2008 року, номер правочину № 2732797 та зареєстрований 14.03.2008 року в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» згідно ОСОБА_10 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18088840, реєстраційний номер № 22488390, номер запису П-9-697 в книзі 1; також Договір міни, посвідчений 28.08.1995 року призваним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстровим № 1319; рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.04.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30.07.2012 року.

ОСОБА_10 п.п. 1.9 п. 1 Глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сімї житлово експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання».

ОСОБА_10 п. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року № 2623-ІV, для вчинення будь-який правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону».

На виконання зазначених вимог ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року було надано нотаріусу довідку № 1346 від 04.08.2014 року, видану КП «Жилкомсервіс» дільниця № 59 м. Харкова, якою підтверджується, що у вищевказаній квартирі на момент посвідчення договору купівлі продажу були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2. (а.с. 101)

ОСОБА_10 п.п. 4.4. п. 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку, правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акту цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо».

Як вбачається з рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.04.2012 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 30.07.2012 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на квартиру, вселення, визнання договору міни договором міни з доплатою недійсним. (а.с. 81-86, 87-92)

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 не є спільним майном подружжя та є особистою власністю ОСОБА_3

Крім того, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.01.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні договору міни квартири удаваним правочином та визнання його договором міни з доплатою. (а.с. 130-131)

Таким чином, підстав у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про витребування згоди другого з подружжя, а саме ОСОБА_2, щодо розпорядження спірним майном, не було.(а.с. 77-120)

Як вбачається з копії нотаріальної справи, та було встановлено в судовому засіданні, при укладенні та посвідченні оспорюваного договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було додержано всі норми діючого законодавства. ( Закону України «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, тощо), які діяли станом на 12.08.2014 року, що є підставою для відмови в задоволення вимоги щодо визнання зазначеного договору недійсним.

Суд також не вбачає підстав для задоволення вимоги ОСОБА_2 щодо визнання права власності на ? частку спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки зазначена вимога була вже розглянути рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.04.2012 року, та відмовлено в визнанні права власності на частку квартири.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає законним відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_13, та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_13 недійсним, та визнання права власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 202,203,215,216,383,391,405,626,655 ЦК України, ст.ст. 9,71,109,116,156,157 ЖК України, ст. ст. 15, 57, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 8, 12 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуN2482-ХІІ, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Закону України «Про нотаріат», ст. 48 Закону України «Про власність», Постановою Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ОСОБА_18 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 28.01.2013, № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", п.п. 1.9 п. 1 Глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, п. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року № 2623-ІV, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_13 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4В,. про визнання договору купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_13 недійсним, визнання права власності - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Нікуліна