У х в а л а

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «АБ «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 01 липня 2011 року перебував з відповідачем у трудових відносинах працюючи на різних посадах.

Наказом від 20 квітня 2015 року № 162-П його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Підставою для звільнення став наказ від 03 лютого 2015 року № 65, згідно з яким структурний підрозділ, в якому він працював, скорочувався.

ОСОБА_4 указував на те, що його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки на його думку ліквідація чи реорганізація ПАТ «АБ «Укргазбанк» у розумінні ст. 40 КЗпП України, не відбулась, а сам наказ є дискримінаційним.

Зазначав, що у ПАТ «АБ «Укргазбанк» 19 січня 2015 року було створено нові структурні підрозділи (управління, відділи), зокрема, створено юридичний департамент.

Створення в банку нових структурних підрозділів - юридичного департаменту, є фактично реорганізацією юридичної служби, таким чином нове керівництво банку «розправляється» з прибічниками колишнього керівництва.

До того ж звертав увагу на те, що кількість працюючих працівників у банку фактично збільшилася, так, в юридичній службі працювало із 30 працівників - 26 (4 у декретній відпустці), а в юридичному департаменті - 30 (до того ж були прийняті нові працівники).

Разом із цим, у порушення вимог чинного законодавства, йому не було запропоновано переведення на вакантні посади до новостворених структурних підрозділів.

Зокрема, вважав, що йому не було запропоновано вакантні посади в даному юридичному департаменті, а також посади юриста відділу по роботі з фізичними особами управління позасудового вирішення спорів юридичного департаменту, яку займав ОСОБА_5, який 13 лютого 2015 року звільнився за угодою сторін; посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, яку займала ОСОБА_6, яка 16 лютого 2015 року звільнилася за власним бажанням; посаду заступника директора департаменту по роботі з корпоративними VIP-клієнтами, яку займав ОСОБА_7, якого 17 лютого 2015 року було переведено на посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VIР-клієнтами; посаду головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів управління забезпечень документообігу та роботи департаменту господарського забезпечення, яку замала ОСОБА_8, яка 24 лютого 2015 року звільнилася за власним бажанням; посаду заступника директора адміністративно- господарського департаменту, яку займала ОСОБА_9 та 04 березня 2015 року звільнилася за угодою сторін.

Вакантні посади, які пропонував банк, не відповідали його кваліфікації.

Крім цього при скороченні штату працівників відповідачем не були дотримані вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки не було враховано його право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-4 КЗпП України, відповідач прострочив погодження відповідного рішення про скорочення працівників із виборним органом первинної профспілкової організації, та взагалі не направляв листа до тієї профспілкової організації, членом якої навесні став позивач, наполягав на тому, що про цей факт було достовірно відомо відповідачу.

Вжиті відповідачем заходи зі скорочення штату та звільнення працівників суперечать вимогам ст. ст. 22, 32, 36, 43, 49-2 КЗпП України, не дотримано відповідачем і вимоги ст. 42 КЗпП України, а також ст. ст. 7, 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 20 квітня 2015 року № 162-П про звільнення ОСОБА_4 з роботи та поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника юридичної служби ПАТ «АБ «Укргазбанк».

Стягнуто з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 688 695 грн 94 коп.

Стягнуто з ПАТ «АБ «Укргазбанк» па користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн.

У касаційній скарзі Пат «АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що на підставі наказу від 01 липня 2011 № 197-П голови правління ПАТ «АБ «Укргазбанк» ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника юридичної служби з 01 липня 2011 року з посадовим окладом у розмірі 16 тис. грн та випробувальним терміном два місяці.

Протоколом Наглядової ради від 19 листопада 2014 № 14 було затверджено Принципи побудови організаційної структури ПАТ «АБ «Укргазбанк», у п. 7 яких визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Протоколами правлінням ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 19 січня 2015 року № 3 прийнято рішення про проведення організацій структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури ПАТ «АБ «Укргазбанк».

Указаним рішенням правління банку створило низку нових департаментів, управлінь, відділів, змінено назви деяких служб банку.

03 лютого 2015 року правлінням ПАТ «АБ «Укргазбанк» прийнято рішення про скорочення деяк підрозділів у тому числі і юридичну службу, де працював позивач, протокол № 8.

На виконання рішення правління наказом від 03 лютого 2015 року № 65, було прийнято рішення про скорочення штату працівників головної установи.

16 лютого 2015 року позивача письмово попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано вакантні посади відповідно до додатку № 1 та додатку № 2, жодна з яких не пов'язана з юридичною практикою, від яких він відмовився.

18 лютого 2015 року адміністрація банку звернулась до профспілки з листом в якому зазначила, що у зв'язку зі скороченням структури підрозділів банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаженням працівників адміністрація просила надати згоду на вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників, перелік яких міститься в додатку.

Відповідно до засідання профкому працівників ПАТ «АБ «Укргазбанк» профком надав згоду адміністрації банку на звільнення деяких працівників у тому числі і ОСОБА_4

01 квітня 2015 року позивач повідомив ПАТ «АБ «Укргазбанк» про те, що 10 березня 2015 року було створено Первинну профспілкову організацію ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничникі підприємців. До повідомлення було також додано Постанову Президії Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців про прийняття Первинної профспілкової організації ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців, як організаційної ланки, до складу Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців, надавши реєстр керівних органів профспілки, згідно з яким Голова профспілки - ОСОБА_10., заступник - ОСОБА_4

01 квітня 2015 року у Солом'янському районному управління юстиції у м. Києві було зареєстровано заяву про належність Первинної профспілкової організації ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців до Всеукраїнсьі профспілки виробничників і підприємців, яка зареєстрована Міністерством юстиції України 20 липня 2010 року свідоцтво № 3405.

02 квітня 2015 року Первинною профспілковою організацією ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців, через канцелярію банку було надано запит до керівництва банку щодо отримання інформації.

09 квітня 2015 року позивач, як заступник Голови Первинної профспілкової організації ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців, особисто у канцелярії банку отримав відповідь керівництва банку про відмову у наданні інформації, про що розписався в журналі вихідної кореспонденції.

06 квітня 2015 року позивач подав заяву про вихід із членів профспілки банку з одночасним повідомленням про створення ПАТ «АБ «Укргазбанк» Всеукраїнської профспілки виробничників і підприємців, головою якої було обрано - ОСОБА_10, а заступником - ОСОБА_4

20 квітня 2015 року відповідач видав наказ № 162-11 про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, після ознайомлення з наказом, позивач на наказі зазначив, що він не згоден, оскільки порушені вимог ст. 252 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Відповідно до ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже встановивши, що відповідачем при звільненні позивача не були додержані норми законодавства, що регулюють таке звільнення апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук