Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного між ним та ОСОБА_5 договору від 16 листопада 2007 року б/н, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 31 травня 2015 року становив 14 541 грн 27 коп. і складався з: 2 968 грн 08 коп. заборгованості за кредитом, 8 010 грн 65 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 632 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і відсотками, а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 680 грн 54 коп. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками у сумі 3 107 грн 57 коп. за період з 17 серпня 2012 року по 31 травня 2015 року. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Згідно з розрахунком, складеним позивачем, заборгованість відповідача за цим кредитним договором станом на 31 травня 2015 року становила 14 541 грн 27 коп. і складалася з: 2 968 грн 08 коп. заборгованості за кредитом, 8 010 грн 65 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 632 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і відсотками, а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 680 грн 54 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 5.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено строк погашення відсотків за кредитом - щомісячно за попередній місяць (16 листопада 2007 року) та строк погашення тілу кредиту - строк дії платіжної картки (жовтень 2011 року).

Встановивши, що строк звернення позивача до суду із цим позовом сплинув у листопаді 2014 року, а з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду у серпні 2015 року, і відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, вимогам Закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Скасовуючи законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка не стосується правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення заборгованості за відсотками у сумі 3 107 грн 57 коп. за період з 17 серпня 2012 року по 31 травня 2015 року.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2016 року скасувати, рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: