Справа № 452/1867/16 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/5950/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Ванівського О.М., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою повернуто ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріали заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - про їх вимушене переселення з окупованої частини території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права. Не погоджується з висновком суду про наявність спору про право, оскільки такий суперечить матеріалам справи. Зазначає, що від встановлення даного факту залежить виникнення права на отримання справедливої компенсації з держави-агресора - Російської Федерації, а іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено. Стверджує, що отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи посвідчують лише факт вимушеного переселення з с. Дмитрівка, Шахтарського району Донецької області в м. Самбір Львівської області та не містять в собі зазначення причини переселення. Посилається на те, що вчинення збройними силами іншої держави актів застосування збройної сили проти держави Україна є загальновизнаними, оскільки про їх наявність свідчать як норми національного та міжнародного законодавства, так і повідомлення Ради національної безпеки і оборони України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та повідомлення засобів масової інформації. Звертає увагу на те, що з поданої заяви та додатків до неї вбачається, що відсутній спір про право, оскільки відсутні відомості про те, що їх право на отримання компенсації порушується, оспорюється чи не визнається будь-якими особами. Крім того, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції у резолютивній частині ухвали вчиняє іншу процесуальну дію, а саме повертає матеріали заяви заявникам. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачений перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом.

В частині 2 цієї ж статті ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили встановити факт їх вимушеного переселення з окупованої частини території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Із змісту поданої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду заяви вбачається, що факт, який просять встановити заявники має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення права на компенсацію.

Відмовляючи у відкритті провадження суд виходив з того, що із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного процесуального законодавства.

Так, згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Заявником подана заява в порядку окремого провадження.

У відповідності до ч.5 ст. 31 ЦПК України заявник та заінтересовані особи у справах окремого провадження мають права і обов»язки сторін, за винятками, встановленими у розділі ІV цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції повинен перевірити відповідність заяви вимогам, викладеним у статтях 119 і 120 ЦПК України, і відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази чи інші дані, які б давали підстави стверджувати про наявність спору про право, і в ухвалі суду не наведено обставин, що свідчать про виникнення спору.

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що заявники просили встановити факт саме їх вимушеного переселення внаслідок збройної агресії РФ, що не є загальновідомим фактом на відміну від фактів, визнаних резолюцією ПАРЄ від 12.10.2016 року.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 липня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Ванівський О.М.

Ніткевич А.В.