АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено два договори банківського рахунку та відкрито рахунки № 687198 і №687206. В липні ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував вказані рахунки та відмовився видавати з них кошти. ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача, але ПАТ КБ «ПриватБанк» до теперішнього часу рахунки не розблоковано.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» залишок грошових коштів на рахунку №687198 у сумі 109530,96 грн., 3% відсотки річних від простроченої до сплати суми залишку грошових коштів у розмірі 1113,52 грн.., пеню від простроченої до сплати суми залишку грошових коштів у розмірі 1113,52 грн., а також, стягнути залишок грошових коштів на рахунку №687206 у сумі 177886,78 грн.., 3% відсотки річних від простроченої до сплати суми залишку грошових коштів у розмірі 1807,92 грн., пеню від простроченої до сплати суми залишку грошових коштів у розмірі 1807,92 грн. та моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти по банківських рахунках № 687198 та №687206 у сумі 109530,96 грн. і 177886,78 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має в ПАТ КБ «ПриватБанк» банківські рахунки №687198 та №687206, умови користування якими, а також права та обовязки сторін, передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом «СП 2012 - 7061750» від 13 грудня 2012 року.

На банківському рахунку №687198 знаходяться кошти у розмірі 109530,96 грн., а на рахунку №687206 177886,78 грн., що підтверджується витягом інформації про карту та виписками про рух коштів.

З липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував рахунки ОСОБА_2, після чого позивач звертався до відповідача із заявами про розблокування рахунків з метою отримання з них коштів, але до теперішнього часу рахунки ОСОБА_2 банком не розблоковані.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Окрім цього, за договором банківського вкладу вбачається, що на першу вимогу вкладника банк зобов'язаний видати вклад або його частину.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів з банківських рахунків позивача, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 1058, 1060 ЦК України, а також, умовами надання банківських послуг та виходив з того, що банком було порушено матеріальні права ОСОБА_2 та безпідставно обмежено доступ до розпорядження позивача своїми коштами.

Щодо відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог, то суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами регулюються Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом «СП 2012 - 7061750» від 13 грудня 2012 року і під дію Закону України «Про захист прав споживачів», яким ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, не підпадають, а тому підстави для стягнення пені та 3% річних за прострочення повернення грошових вкладів - відсутні.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема на те, що при ухваленні рішення не було враховано мету блокування банківських рахунків ОСОБА_2, а саме для запобігання шахрайським операціям позивача по отриманню прибутків шляхом підприємницької діяльності.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки банком не було надано доказів щодо використання ОСОБА_2 поточних рахунків для проведення операції повязаних із підприємницькою діяльністю.

Тобто, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банком повинна бути доведено, що позивачем здійснюються фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів), доходи від яких дорівнюють чи перевищують 150000 грн. або дорівнюють чи перевищують суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150000 грн.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3