Провадження №2з/201/286/2016р.
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

09 грудня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно з позовною заявою, 07.12.2016р. до суду надійшла заява представника ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 26.08.2016р.) про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої представник посилався на те, що у відповідачки наявна заборгованість по кредитному договору, а тому вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення. Просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме магазин з літнім майданчиком кафетерію, загальною площею 301,6 кв.м., що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, буд. 75а. та нежитлову будівлю, будівлю підприємства торгівлі з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 1 986, 8 кв.м. за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, буд. 1 б, які належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ознайомившись із заявою представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволені відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до 5.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 74/5 від 15.12.1999р., арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно може привести к порушенню прав відповідачки щодо користування та розпорядження належній їй на праві власності майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається із заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вона не містить фактів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, крім того, представник позивача по тексту заяви просить забезпечити позов про стягнення заборгованості в той час, як позовна заява подана про звернення стягнення.

Також заявник не зазначив обґрунтування необхідності обрання саме такого виду забезпечення позову,як накладення арешту.

Відмовляючи в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддею прийнято до уваги й те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру вбачається, що на квартиру, яка є предметом іпотеки та на яку позивач просить звернути стягнення вже накладено обтяження у вигляді заборони та дане обтяження забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., а тому відсутня необхідність в додатковому забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявником не надано доказів того, що невжиття даних заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення, крім того відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру вбачається, що на квартиру, яка є предметом іпотеки та на яку позивач просить звернути стягнення вже накладено обтяження у вигляді заборони, а тому вважаю відсутня необхідність в додатковому забезпечення позову, шляхом накладення арешту на інше майно та в задоволені заяви ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 5.6.1, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 74/5 від 15.12.1999р., ст.ст. 151, 152, 210, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

В задоволені заяви ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко