У Х В А Л А

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ужгорода в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року прокурор м. Ужгорода звернувся до суду в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради із указаним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_3, який порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР) та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 Унаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та на підставі ст. 45 КК України звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження щодо нього закрито. Свою цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 застрахував у приватному акціонерному товаристві страховій компанії «Галицька» (далі - ПрАТ СК «Галицька»).

Посилаючись на те, що лікування потерпілого ОСОБА_4 на суму 8 323 грн. 98 коп. проведено за державні кошти, зокрема за кошти відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, прокурор, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути ці кошти з відповідачів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року, позов прокурора м. Ужгорода задоволено. Стягнуто з ПрАТ СК «Галицька» на користь держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради на рахунок місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 7 813 грн. 98 коп. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради на рахунок місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 510 грн. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПрАТ СК «Галицька» просить скасувати судові рішення в частині щодо товариства, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов та стягуючи зі страхової компанії витрати на лікування потерпілого у ДТП, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ СК «Галицька», тому витрати на лікування потерпілого у ДТП в межах страхового ліміту підлягають стягненню саме зі страховика.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 13 лютого 2015 року ОСОБА_3, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ СК «Галицька», керуючи автомобілем марки «Шкода», номерний знак НОМЕР_1, порушуючи вимоги ПДР, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Після ДТП ОСОБА_4 був доставлений до Централоної міської клінічної лікарні на лікування.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та на підставі ст. 45 КК України звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Пред'являючи позов, прокурор посилався на те, що лікування потерпілого ОСОБА_4 на суму 8 323 грн. 98 коп. проведено за державні кошти, проте винним у скоєнні ДТП та страховою компанією не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов'язкового страхування страховою компанією.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1343цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суди не врахували та дійшли передчасного висновку про покладення обов'язку з відшкодування витрат на лікування потерпілого у ДТП на страхову компанію.

Суди також не врахували положення п. 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, яким встановлено, що згідно із ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська