Справа № 462/843/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4848/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М. Левика Я.А.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника апелянта ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про припинення договорів іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 у лютому 2016 року звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 03.03.2016 року, просив визнати припиненими договір іпотеки від 16.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1583, іпотечний договір від 12.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 4214, іпотечний договір від 20.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1083, іпотечний договір від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1509 та зняти заборони відчуження з належного йому на праві приватної власності будинку за адресою: м.Львів, вул. Луцького, 14, накладені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у зв'язку з укладенням вказаних іпотечних договорів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.06.2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 «Кей-Колект» задоволено в повному обсязі, визнано припиненими договір іпотеки від 16.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1583, іпотечний договір від 12.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 4214, іпотечний договір від 20.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1083, іпотечний договір від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 1509, та знято заборони відчуження з нерухомого майна (будинку за адресою: м.Львів, вул.Луцького, 14), належного ОСОБА_4, накладені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5:

по іпотечному договору від 20.04.2007 року, реєстраційний номер 1083, запис про заборону відчуження від 20.04.2007 року №1084,

по іпотечному договору від 16.05.2006 року, реєстраційний номер 1583, запис про заборону відчуження від 16.05.2006 року №1584,

по іпотечному договору від 12.12.2007 року, реєстраційний номер 4214, запис про заборону відчуження від 12.12.2007 року №4215,

по іпотечному договору від 24.05.2007 року, реєстраційний номер 1509, запис про заборону відчуження від 24.05.2007 року №1510.

Стягнуто із ОСОБА_6 «Кей-Колект» на користь ОСОБА_4 4409,60 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_6 «Кей-Колект».

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що з огляду на приписи статей 15, 18, 19 ЦК України, окрім судового способу захисту порушеного права, що визначений ст. 16 ЦК України, існують інші способи захисту права прямо передбачені законом, в тому числі і позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як спосіб забезпечення виконання. А відтак, висновки суду першої інстанції про втрату відповідачем можливості захистити своє право кредитора, внаслідок чого кредитні зобовязання припинились, не відповідають дійсності та суперечать приписам Конституції України і цивільного законодавства.

Посилається також на те, що статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення зобовязань та жодна з наведених норм не передбачає припинення цивільного зобовязання внаслідок спливу строку позовної давності.

Окрім цього вважає, що оскільки жодна з підстав для припинення іпотечних зобовязань з матеріалів даної справи не вбачається, то й відсутні підстави для припинення договорів іпотеки.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно із вимогами ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 16.05.2006 року та 20.04.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договори про надання споживчого кредиту №0 та №0, відповідно до умов яких банк надав позичальнику кредит в сумі 202 548,00 швейцарських франків та 100 000,00 доларів США відповідно. На забезпечення виконання своїх зобов'язань перед кредитодавцем за вказаними договорами ОСОБА_4 уклав договір іпотеки від 16.05.2006 року (реєстровий № 1583) та іпотечний договір від 20.04.2007 року (реєстровий № 1083). Предметом іпотеки, переданим за вказаними іпотечними договорами, було належне ОСОБА_4 на праві приватної власності нерухоме майно - будинок на вул. Луцького, 14 у м. Львові. У зв'язку з укладенням сторонами вказаних договорів іпотеки, нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка здійснювала нотаріальне посвідчення цих договорів, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено заборони відчуження спірного майна: від 16.05.2006 року заборона № 1584 та від 20.04.2007 року заборона № 1084.

Через невиконання позивачем своїх грошових зобовязань, 08.02.2010 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») подано позовну заяву №30-41/131 до Галицького районного суду м. Львова про стягнення боргу за вказаними договорами

01.11.2012 року Галицьким районним судом м. Львова постановлено ухвалу про залишення цієї позовної заяви без розгляду у зв»язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання (набрала законної сили і є чинною на даний час).

Водночас, судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між ОСОБА_6 «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу №2, за яким право вимоги за наведеними вище Кредитними договорами та договорами іпотеки відступлено ОСОБА_6 «Кей-Колект».

28.10.2014 року ОСОБА_6 «Кей-Колект» звернулось до Галицького районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованості, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2006 року та договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.05.2015 року у справі № 461/12899/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 «Кей-Колект» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 «Компанія Пріоритет» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2006 року та договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 року відмовлено.

Ухвалюючи це рішення, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_6 «Кей-Колект» звернувся до суду лише 28.10.2014 року, пропустивши, таким чином, встановлений законом строк позовної давності, а підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Разом з цим, зі змісту ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016 року вбачається, що перебіг позовної давності для звернення ОСОБА_6 «Кей-Колект» до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2006 року та договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 року розпочався 02.11.2009 року, а закінчився 03.11.2012 року. ПАТ «УкрСиббанк» було направлено на адресу ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Пріоритет» вимоги про повернення заборгованості 30.09.2009 року, тобто ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом та змінив строк виконання основного зобовязання, в тому числі й тієї частини позики, яка мала бути повернута в майбутньому.

Також встановлено, що 25.01.2006 року та 12.12.2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 та № 13/06М-231/415, відповідно до умов яких банк надав позичальнику кредити в сумах 177 000,00 доларів США та 130 000,00 доларів США відповідно. З метою належного виконання зобовязань за цими договорами, між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено іпотечні договори відповідно від 24.05.2007 року (реєстровий № 1509) та 12.12.2007 року (реєстровий № 4214), згідно яких в іпотеку банку передано будинок №14 на вул. Луцького в м. Львові ,у звязку з чим нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони відчуження спірного майна: від 24.05.2007 року заборона № 1510 та від 12.12.2007 року заборона № 4215.

05.11.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_4 направив вимогу № 137-023/6453 про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту від 25 січня 2007 року, яку останній отримав 09.11.2009 року. Вказаною вимогою ОСОБА_4 було повідомлено, зокрема, про те, що протягом 31 календарного дня з дати отримання вимог строк погашення кредиту буде вважатися таким, що настав. Також, 03.11.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_4 направлено вимогу № 137-023/6234, яку він отримав 09.11.2009 року, про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору від 12 грудня 2007 року, якою його було повідомлено про те, що протягом 31 календарного дня з дати отримання вимог строк погашення кредиту буде вважатися таким, що настав.

Через невиконання позивачем своїх грошових зобовязань, 25.01.2010 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») подано позовну заяву №30-41/88 до Галицького районного суду м. Львова про стягнення боргу за вказаними кредитними договорами.

01.11.2012 року у вказаній справі було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду через повторну неявку представника позивача в судове засідання (набрала законної сили і є чинною на даний час).

Також встановлено, що 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними договорами № 0 від 16.05.2006 року, №0 від 20.04.2007 року, № 0 від 12.12.2007 року та № 13/06М-231/415 від 25.01.2006 року та забезпечувальними зобов»язаннями по таких, відтак усі права кредитора за цими договорами належать ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - де строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

З огляду на викладені законодавчі положення, зміст вимог ПАТ «УкрСиббанк»№ 137-023/6234 від 03.11.2009 року та № 137-023/6453 від 05.11.2009 року, а також підтвердження ПАТ «УкрСиббанк» у своїй позовній заяві від 25.01.2010 року настання терміну повернення кредиту, перебіг позовної давності розпочався у грудні 2009 року. Оскільки законодавством не встановлено спеціальних строків позовної давності за такими вимогами, до них застосовується загальна позовна давність.

А відтак суд першої інсанції, з врахуванням цих обставини і вимог законодавства, прийшов до вірного висновку про те, що строк позовної давності за вимогами по кредитних договорах від 25.01.2006 року та 12.12.2007 року сплив у грудні 2012 року.

Водночас, в подальшому, 26.09.2014 року ТОВ «Кей-Колект», як новий кредитор, звернулося в Личаківський районний суд м. Львова зокрема з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.12.2007 року, проте ухвалою суду від 27.10.2015 року по даній справі (№ 463/5261/14-ц) позовну заяву повернуто у звязку з непідсудністю справи. Повторно подання такої позовної заяви відповідачем не здійснено.

Згідно з ст. 11, ч. 1 ст.509, ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Статтею 28 Закону України «Про заставу», окрім наведених підстав, передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями судів у справах № 461/12899/14-ц та № 463/5261/14-ц, які набрали законної сили, за участі тих же сторін та про ті ж спірні правовідносини, встановлено преюдиційні при розгляді даного спору обставини, за яких ОСОБА_6 «Кей-Колект» було відмовлено у стягнені заборгованості за кредитними договорами № 0 від 16.05.2006 року та №0 від 20.04.2007 року, внаслідок спливу строку позовної давності за вимогами ОСОБА_6 «Кей-Колект» по вказаних кредитних договорах, а відтак останній втратив право задовольнити свої майнові вимоги шляхом набуття права власності на майно, яким забезпечене виконання зобов'язань за кредитними договорами.

З огляду на встановлення судами обставин спливу строку позовної давності за вимогами ОСОБА_6 «Кей-Колект» по кредитних договорах згідно судових рішень у цивільних справах № 461/12899/14-ц та № 463/5261/14-ц, які є преюдиційними в даній справі, колегія суддів апеляційного суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції про визнання припиненими іпотечних договорів від 16.05.2006 року, від 20.04.2007 року, від 24.05.2007 року та від 12.12.2007 року, та зняття заборон відчуження нерухомого майна (будинку за адресою: м. Львів, вул. Луцького, 14), належного ОСОБА_4, накладені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 по вказаним іпотечним договорам.

Також, враховуючи наведені вище законодавчі приписи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нерухоме майно (будинок за адресою: м. Львів, вул. Луцького, 14), яке належить ОСОБА_4 і яке є предметом вищенаведених іпотечних договорів, по суті втратило властивості майна, правовий режим якого регулюється спеціальними нормами законодавства про іпотеку, і не може розглядатися як таке, на яке розповсюджуються умови договорів іпотеки, а відтак предмет вказаних договорів фактично припинив існування, і у зв'язку з цим є підстави вважати, що ці договори припинили свою дію.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог закону при вирішені питання щодо строку позовної давності для позивача, зокрема положень ст. 257 ЦК України і принципу змагальності, колегія суддів відхиляє та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку враховуючи наступне.

Згідно приписів ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 за №868 у п. 71 передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Згідно з ч.3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.

Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою КМУ від 05.07.2004 за №830, у п.п. 24, 25 передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що після виконання зобовязань за кредитним договором або після спливу строку позовної давності за кредитним договором обтяжувач, яким в даному випадку є ОСОБА_6 «Кей-Колект» зобовязаний був в кінці 2012 року самостійно звернутися до реєстратора із заявами про припинення обтяжень, накладених при підписанні іпотечних договорів, однак цього не зробив.

Водночас, ОСОБА_4 про це дізнався лише після отримання у 2014 році позовних заяв ОСОБА_6 «Кей-Колект» про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в забезпечення яких укладалися договори іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 «Кей-Колект» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 червня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8