АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2739/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

01 серпня 2016 р., ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 57100 грн. 23 коп.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що згідно кредитного договору № б/н від 25 листопада 2008 р., позивачем було надано кредит у розмірі 10300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Станом на 30 червня 2016 р., заборгованість по даному кредитному договору становить суму 57100 грн. 23 коп., яка на даний час не сплачена, а тому позивач змушений звернутись із даною заявою до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором на зазначену суму.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 25 листопада 2008 р. в розмірі: 10217 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; 10217 грн. 57 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. заборгованість за пенею та комісією, а всього 20935 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

В решті частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині зменшення стягнутих процентів та пені, відмови у задоволенні вимог щодо стягнення штрафів ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив дане рішення змінити, задовольнивши позовні вимоги в оскаржуваній частині в повному обємі.

При цьому зазначив, що на його думку заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі та не може бути зменшена судом, оскільки вона є платою за користування грошима і підлягає сплаті за правилами основного грошового боргу.

Сторони, будучи належно повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи частково позов в частині стягнення заборгованості по кредитному договору, яка включає в себе заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею та комісією, суд виходив з того, що відповідач не виконав свої зобовязання по кредитному договору в оговорені в договорі строки, а тому у кредитодавця виникло право на стягнення заборгованості.

При цьому, зменшуючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом з 41378 грн. 51 коп. до 10217 грн. 57 коп. та пені до 500 грн., суд виходив з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу фіксованої складової та штрафу процентної складової суд виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами які б підтверджували, що саме на ці Умови і Правила надання банківських послуг погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Проте з висновком суду першої інстанції, в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення у зменшеному розмірі процентів, пені та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафів), колегія суддів погодитися не може.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається, в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів, пені та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафів), не відповідає визначеним критеріям та вимогам, а тому, виходячи з положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Колегією суддів встановлено, що 25 листопада 2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Указаний кредитний договір складається із анкети - заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на на 30 червня 2016 р., відповідач має заборгованість по спірному кредитному договору у розмірі 57100 грн. 23 коп., яка складається з наступного: 10217 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; 41375 грн. 51 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2550 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф фіксована складова, 2707 грн. 15 коп. штраф (процентна складова). (а. с. 5 7)

З приведеного розрахунку вбачається, що останні платежі по погашенню кредиту відповідачем були проведені у 2014 р., зокрема 10.01.2014 р. 800 грн., 12.02.2014 р. 720 грн., 24.03.2014 р. 750 грн. та 28.04.2014 р. 49 грн. 16 коп.

Згідно до поданої заяви від 05.10.2016 р., ОСОБА_6 просив суд першої інстанції слухати справу за його відсутності, при цьому зменшити розмір пені та штрафів, які підлягають стягненню, у зв'язку з тим, що він є інвалідом, має невеликий розмір пенсії, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей. (а. с. 42).

Наведена заява свідчить про те, що відповідач погоджується з заявленими вимогами, проте скористався правом, визначеним законом, подати заяву про зменшення розміру неустойки.

Дійсно ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054, 10561 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З урахуванням вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України (принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу) судовий захист здійснюється лише за зверненням суб'єктів цивільного процесу.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив, що відповідач має заборгованість у визначеному позивачем розмірі та задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Приватбанк», вважав, що до стягнення підлягає 10217 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 10217 грн. 57 коп. заборгованості за кредитом та вважає, що рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін. З даними висновками погодився і відповідач, оскільки ухвалене у справі судове рішення ним не оскаржувалось.

Вирішуючи спір в частині стягнення процентів та пені, місцевий суд, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та поданої відповідачем заяви, врахувавши, що позивач є інвалідом третьої групи, має на утриманні двох дітей, не працює, отримує пенсію в розмірі 1230 грн., дійшов висновку про зменшення заборгованості по процентам за користування кредитом з 41378 грн. 51 коп. до 10217 грн. 57 коп., так як проценти за користування кредитом значно перевищують розмір завданих збитків позивачу та зменшив суму пені до 500 грн.

Проте до висновку про зменшення процентів за користування кредитом до розміру заборгованості за кредитом суд прийшов з порушенням норм матеріального права та приведених розяснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Так зменшуючи проценти за користування кредитом, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка регламентує предмет неустойки, суд першої інстанції не врахував, що ці правові норми підлягають застосуванню лише щодо процентів, які нараховані як неустойка, і не можуть бути застосовані до процентів за кредитним договором, передбачених статтями 1054, 10561 ЦК України, оскільки проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування, а позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у визначеному ним розмірі - 41378 грн. 51 коп. до задоволення. При цьому колегія суддів враховує, що, під час розгляду позову судом першої інстанції, відповідач не подавав заперечень відносно правильності нарахування позивачем процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення штрафу, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, у розмірі 250 грн. його фіксованої складової та 2707 грн. 15 коп. його процентної складової, суд першої інстанції виходив з того, що у наданих суду Умовах і правилах надання банківських послуг, в яких встановлена відповідальність сторін, не міститься підпису відповідача, тому ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін. За викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами які б підтверджували, що саме на ці Умови і Правила надання банківських послуг погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Однак і до даного висновку суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального права та при цьому безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України, наданий у справі №6-1926цс15 від 04.11.2015 р., так як він стосується збільшення строку спеціальної позовної давності без згоди сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд першої інстанції приведених норм не врахував та помилково прийшов до висновку про те, що Умови та правила надання банківських послуг в яких встановлено відповідальність сторін, не міститься підпису відповідача, а відтак ці умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Тобто «Умови» та правила» є по суті публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Відсутність підпису ОСОБА_6 на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ним, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відповідно відсутність заборгованості.

В цілому викладене доводить, як факт укладання договору так і факт отримання відповідачем в борг коштів на умовах цього договору. Таким чином Банк свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу ОСОБА_6 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Отже, вирішуючи спір в частині стягнення пені та штрафів, колегія суддів враховує, що, як зазначалось, за положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини 1,3 ст. 549 ЦК України).

Отже, за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Вирішуючи заяву відповідача про зменшення розміру пені та штрафів, з підстав наведених у поданій ним заяві, а саме, що він є інвалідом, має невеликий розмір пенсії, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей, колегія суддів враховує, що в підтвердження ОСОБА_6 надав суду першої інстанції копію пенсійного посвідчення та довідку про розмір отримуваної ним пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалідом ІІІ групи, яка становить 1230 грн. на місяць. (а. с. 37, 39).

Крім того, відповідачем надано дві довідки про склад сім'ї, видані виконавчим комітетом Білашківської сільської ради: № 585 від 05.09.2016 р. про те, що у склад сім'ї ОСОБА_6 входить лише він, як заявник, та № 649 від 19.09.2016 р., згідно до якої до складу сім'ї ОСОБА_6 входять співмешканка ОСОБА_7 та інші особи: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 35, 36)

Таким чином наведені довідки не підтверджують факту перебування на утримані у відповідача двох неповнолітніх дітей.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, так як хоча розмір неустойки, яку просить стягнути позивач становить сумарно 5507 грн. 15 коп. (2550 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф фіксована складова, 2707 грн. 15 коп. штраф (процентна складова), а отже не перевищує розміру збитків, який становить 41378 грн. 51 коп., проте існує інша обставина наведена відповідачем у заяві, його матеріальний стан, зокрема розмір отримуваної ним пенсії, яка має істотне значення та відповідно підлягають врахуванню.

За викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею та відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки штрафів, підлягає до скасування, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 41375 грн. 51 коп., та, з урахуванням вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, заборгованість по неустойці (штрафи, пеня) у зменшеному розмірі 1000 грн. (з розрахунку 250 грн. - штраф фіксована складова, 250 грн. - штраф (процентна складова) та пеня 500 грн.)

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 41375 грн. 51 коп., заборгованість по неустойці (штрафи, пеня) у розмірі 1000 грн.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року в частині стягнення заборгованості по кредиту та судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :