Провадження № 22-ц/780/6215/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 13.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків покупця на приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки, відшкодування збитків та визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 18.10.2006 року ЗАТ «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» є власником будинку по вул. Лісна, 14 в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 397,9 кв.м., житловою 132 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки під ним площею 0,0530 га.

Відповідно до технічного паспорту частина цього житлового будинку знаходиться на земельній ділянці по вул. Лісна, 14-А в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0969 га, що належала на праві власності ОСОБА_3

На момент придбання ОСОБА_3 даної земельної ділянки зазначена частина житлового будинку вже була наявною на спірній земельній ділянці, а інша частина житлового будинку будувалася спільно з Позивачем.

Під час проведення планової річної інвентаризації вказаного вище майна було виявленно, що ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.07.2015 року свою земельну ділянку відчужила на користь відповідача.

Позивач вважає себе співвласником спірної земельної ділянки та посилаючись на те, що має переважне право перед іншими особами на її купівлю за оголошеною ціною в зв'язку з чим просив перевести на нього за договором купівлі-продажу від 03.07.2015 року права і обов'язки покупця, оскільки ОСОБА_3 про продаж землі позивача не повідомляла.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу для задоволення своїх вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи ЗАТ «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» є власником будинку по вул. Лісна, 14 в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 397,9 кв.м., житловою 132 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки під ним площею 0,0530 га з 2006 року.

Земельна ділянка належна ОСОБА_3 по вул. Лісна, 14 в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області межує з земельною ділянкою позивача і право власності на неї було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 205773 виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3149 від 09.10.2006 року, зареєстрованого 03.09.2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №і 55.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 була одноособовим власником земельної дилянки.

Також вбачається, що станом на 18.10.2006 року будинок по вул. Лісна, 14 в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області був загальною площею 397,9 кв.м., житловою 132 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Доказів тим обставинам, що станом на 18.10.2006 року вказаний будинок чи його відповідні господарські будівлі, споруди знаходились на земельний ділянці ОСОБА_3 у справі не має, а посилання позивача як на доказ цього технічний паспорт на будинок не приймається до уваги як недопустимий доказ, оскільки він датований 28.09.2015 року і містить відомості про те, що загальна площа будинку збільшена до 479,4 кв.м. та житлової до 181,9 кв.м.

В судовому засіданні представник відповідача визнала ту обставину, що частина будинку позивача знаходиться на її земельній ділянці.

Встановлено, що частина будинку позивача, яка знаходиться на земельній ділянці відповідача побудована самочинно та без згоди на це власника цієї земельної ділянки.

В матеріалах справи не має доказів про те, що будівництво здійснювалося на підставі документів, які дають право виконувати будівельни роботи, чи на підставі належним чином затвердженого проекту, в зв'язку з чим відповідно до ст. 376 ЦК України такий об'єкт вважається самочинним і право власності на нього вважається, що не набуте.

Цей об'єкт у встановленому законодавством порядку не узаконений, дозволу на його будівництво на земельній ділянці вул. Лісна, 14-А в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області її власник не надавав.

Відсутні докази у справі і тим обставинам, що ОСОБА_3 приймала разом із позивачем спільну участь у будівництві будинку.

Таким чином, коли відповідно до Глави 5 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тим обставинам, на які він посилався як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідно до ст. 60 цього Кодексу позов вважається недоведеним.

Апеляційна скарга вказаних висновків не спростовує, оскільки відсутність доказів, які підтверджують обставини, на які позивач посилався як на підставу для задоволення своїх вимог, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апеляційна скарга як необгрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді