Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаною скаргою в якій просив: визнатидії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. незаконними; скасувати акт опису і арешту майна від 09 вересня 2015 року, складений вказаним державним виконавцем, посилаючись на те, що державний виконавець не мав достатніх правових підстав для примусового проникнення до житлового приміщення, виконавчі дії (опис та арешт майна) були здійснені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також державний виконавець безпідставно обмежив у праві користування майном.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скаргу задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НідченкаД.Є. незаконними.

Скасовано акт опису й арешту майна від 09 вересня 2015 року, складений головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 березня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-616/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором та судових витрат у загальній сумі 16 148 437,08грн. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 червня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про надання дозволу на примусове проникнення до житлового приміщення ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику на праві власності.

09 вересня 2015 року державним виконавцем проведено опис і арешт майна бражника, про що складено відповідний Акт, та встановлено заборону користування майном та його відчуження.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу виходив із того, що державний виконавець 09 вересня 2015 року здійснив примусове проникнення до житла боржника з порушенням вимог закону, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року була постановлена без участі ОСОБА_4 та була оскаржена ним 27 серпня 2015 року, про що був повідомлений державний виконавець, тобто ухвала суду про проникнення до житла не набрала законної сили.

Скасовуючи вказану ухвалу та постановляючи нову, апеляційний суд правильно виходив із того, що факт оскарження ухвали суду про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника не дає підстав вважати дії державного виконавця незаконними, оскільки зазначена обставина відповідно до п. п. 4.5, 4.6 Інструкції про проведення виконавчих дій та ст. ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження», не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Крім того, апеляційним судом установлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не заперечується ОСОБА_4 те, що 09 вересня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є., у присутності двох понятих, інспектора патрульної служби, здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_4 та третіх осіб, згідно договору оренди від 19 липня 2012 року, а також що відповідно до Акту опису і арешту майна від 09 вересня 2015 року при описі були присутні, крім інших, представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, який у судовому засіданні пояснив, що 09 вересня 2015 року фактично не відбулося примусове проникнення до житла, адже виконавець і інші учасники виконавчих дій увійшли у жиле приміщення після того, як представник боржника відчинив двері квартири ключами.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук
Г.І. Мостова