АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Тодоряк Г. Д.,

з участюпредставника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Зазначав, що 16 грудня 2011 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір банківського вкладу №16 терміном на 3 місяці в іноземній валюті.

Того ж дня ним було внесено кошти на депозитний рахунок №2635*933300080 в сумі 30 000 доларів США на строк з 16 грудня 2011 року по 16 березня 2012 року.

Після укладення договору банківського вкладу на підставі п. 1.3 договору він неодноразово вносив додаткові, в т.ч. за рахунок отриманих від банку процентів за користування вкладом, платежі з продовженням терміну дії договору.

Зокрема, ним внесено на депозит: 16 березня 2012 року 900 доларів США до 16 червня 2012 року; 20 березня 2012 року 8 000 доларів США на строк до 16 червня 2012 року; 18 червня 2012 року 1 167 доларів США до 16 вересня 2012 року; 16 вересня 2012 року - 955 доларів США до 17 вересня 2012 року; 17 вересня 2012 року 2 218 доларів США до 16 грудня 2012 року; 17 грудня 2012 року 1 092 доларів США до 17 березня 2013 року; 17 березня 2013 року 1 128 доларів США до 17 червня 2013 року; 17 червня 2013 року - 2 000 доларів США та 936 доларів США до 17 вересня 2013 року; 17 вересня 2013 року 5 000 доларів США та 1 029 доларів США до 17 грудня 2013 року; 17 грудня 2013 року 1 267 доларів США до 17 березня 2014 року; 20 лютого 2014 року 30 000 доларів США; 17 березня 2014 року 1 308 доларів США та 550 грн строком до 17 червня 2014 року; 20 травня 2014 року 1 350 доларів США та 1 680 грн; 20 травня 2014 року 55 000 грн до 17 серпня 2014 року; 18 серпня 2014 року 1 392 долари США та 5 865 грн; 16 вересня 2014 року - 479 доларів США та 1980 грн; 08 листопада 2014 року 10 000 євро до 17 грудня 2014 року.

Станом на листопада 2014 року за договором банківського вкладу у банку, з урахуванням знятих та внесених ним коштів, знаходилося 44 761 доларів США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Внесення та зняття коштів підтверджується розпорядженнями на внесення коштів на депозит, в т. ч від 08 листопада 2014 року.

Позивач зазначав, що на його звернення від 24 листопада 2014 року про повернення суми вкладу банк вкладу не повернув.

Посилаючись на викладене, норми Закону України «Про захист прав споживачів», норми ЦК України, позивач просивстягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на його користь суми вкладу у розмірі 44 761 долар США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування між ним та банком належним чином оформлених договірних відносин та доказів внесення коштів на депозитний рахунок банку.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, суд дійшов такого висновку внаслідок неповного зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в позові слід відмовити.

У справі встановлено, що 16 грудня 2011 року від імені позивача ОСОБА_3 та представника ПАТ «Укрсоцбанк» підписано договір банківського вкладу №16 в іноземній валюті з терміном дії 3 місяці.

Це стверджується копією договору (т. 1, а.с.8).

Відповідно до п. 1.1. договору банк відкриває клієнту позивачу, депозитний рахунок №2635*933300080, а клієнт ОСОБА_3 повинен вносити на цей рахунок грошові кошти у сумі 30 000 доларів США на умовах, визначених цим договором, з нарахуванням відсотків в розмірі 12% річних Підпунктом 1.1.1. договору було визначено, що внесення коштів по договору банківського вкладу підтверджувалося шляхом видачі банком розпорядження на внесення коштів на депозит та визначено (пункт 1.2), що вклад залучався на строк з 16 грудня 2011 року по 16 березня 2012 року та за п. 1.3. договору на депозитний вклад допускалося внесення додаткових внесків коштів.

Як на докази внесення коштів на депозитний рахунок, а також подальше проголонування договору, внесення коштів у більшому розмірі позивач посилається на розпорядження на внесення коштів на депозит від 16 грудня 20011 року, інші розпорядження за період до 8 листопада 2014 року (т. 1, а.с.9-27), згідно яких на банківському рахунку позивача знаходяться кошти у розмірі 44 761 доларів США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Відповідач позову не визнає, заперечує факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозит.

На підставі поданих позивачем письмового договору банківського вкладу та згаданих розпоряджень на внесення коштів на депозит суд першої інстанції зробив висновок про наявність між сторонами договірних відносин, внесення позивачем на депозитний рахунок згаданих коштів та невиконання банком обовязку повернути кошти у згаданому розмірі.

Такий висновок є помилковим.

Згідно з ч. 1 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку.

Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок.

З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Згідно з п. 1.1. глави 1 розділу IV Інструкції до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать зокрема заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Так, п. 1.2. глави 1 даного розділу передбачено, що цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Крім того, відповідно до п. 1.3. касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

З матеріалів справи вбачається, що в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковуються будь-які депозитні рахунки, відкриті на ім'я позивача за відповідний період.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000622 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чч. 3-5 ст. 191 КК України за фактами незаконного привласнення начальником Кіцманського відділення № 933 ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою В,Г. коштів громадян, отриманих на підставі фіктивних депозитних угод, в т.ч. від позивача ОСОБА_3 (т. 1, а.с.157-170, 219-237).

У справі встановлено, що укладений між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» договір не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року; а розпорядження на внесення коштів на депозит від 16 грудня 2011 року та решти таких розпоряджень за період до 8 листопада 2014 року (т. 1, а.с. 9-27) про внесення позивачем коштів на депозитний рахунок складені не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій.

Згідно з п. 5.1 договору №16 банківського вкладу передбачено, що всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін з обовязковим посиланням на цей договір.

Позивач стверджує, що умови договору змінювалися в частині розміру вкладу на строку його дії.

Проте письмова форма внесення таких змін не була дотримана.

Надані позивачем розпорядження також не відповідають звичаям ділового обороту, вони суперечать визначеним банком формам ведення та обліку касових операцій.

Це стверджується висновком спеціаліста-експерта № 173 ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» від 13 листопада 2015 року (т. 3, а.с.1-143), змістом типових форм, які були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року (т. 2, а.с.1-143).

У листі Національного Банку України від 14 лютого 2012 року № 11-117/708-1645 про «Роз'яснення про документальне оформлення касових операцій» зазначено, що відповідно до пункту 4.8. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, на підприємствах, що мають одного касира, при необхідності тимчасової його заміни виконання обов'язків касира покладається на іншого працівника за письмовим наказом керівника. З цим працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність на час виконання ним обов'язків касира. Підприємства, штатним розписом яких не передбачена посада касира, виконання його обов'язків можуть покладати відповідно до письмового розпорядження керівника на бухгалтера або іншого працівника, з яким укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Таким чином, на підприємствах у разі потреби тимчасової заміни касира або відсутності посади касира виконання його обов'язків може покладатися за письмовим наказом керівника на бухгалтера (у тому числі залученого на договірних засадах) або іншого працівника з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. При цьому підпис керівника на видаткових касових документах повинна бути обов'язково. Крім того, зазначено, що керівник при наявності на підприємстві посад головного бухгалтера і касира не має права одноосібно підписувати касові документи.

Зі змісту розпоряджень на внесення коштів, на які позивач посилається як на доказ укладення договору та внесення коштів, вбачається, що на них відсутні підписи касира.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Позивач не посилався на належні, відповідно до ст. 59 ЦПК України та ст. 1059 ЦК України, докази про внесення коштів до каси банку за договором банківського вкладу №16 від 16 грудня 2011 року.

Отже, у справі встановлено, що сторонами не додержана письмова форма договору банківського вкладу, а тому підстави для задоволення позову про стягнення коштів за договором банківського вкладу з підстав захисту прав споживача, невиконання умов договору відсутні.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у позові слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. О. Одинак

ОСОБА_4