Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2928/16 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Є.У.№ 335/1304/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Концерн «МТМ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що згідно рішенню виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ». Позивач у період з 01.11.2012 по 31.03.2015 років надав відповідачам вказані послуги у приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний 19а, кв.14 на загальну суму 4742,89 грн. Відповідачами не здійснено жодної сплати за надані послуги.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути,солідарно з відповідачів станом на 01.04.2015 рік заборгованість за використану теплову енергію в сумі 4742,89 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарну порядку з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 227781006, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, що мешкають за адресою: 69005, ОСОБА_5, бул. Центральний, 19а, кв.14; заборгованість з 01.11.2012 року по 31.03.2015 року за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 4742,89 грн. на користь Концерну «Міські теплові мережі»; стягнуто судовий збір в розмірі 1378,00 грн. на користь Концерну «Міські теплові мережі».

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду змінити та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заперечуючи проти судового рішення, відповідач послався на те, що він не користується послугами з теплопостачання, самостійно демонтував батареї опалення, ніяких договірних відносин з відповідачем не укладав, а крім того він не користується послугами отже не може бути примушений їх оплачувати, син не несе з ним солідарної відповідальності, тому що не є користувачем та власником, також посилався на безпідставність стягнення судового збору та не застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила), Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 .

Установлено, що житловий будинок у якому мешкає відповідач, обладнаний централізованою системою теплопостачання, житлове приміщення, що належить відповідачу, є невід'ємною частиною вищевказаного житлового будинку.

Відповідач зазначає, що за послуги оплату не вносить, тому що самостійно відєднався від мережі теплопостачання, опалює свою квартиру тенами а отже не повинен сплачувати за ті послуги, які він не отримує.

Разом з тим згідно з п. п. 24, 25 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (п. 26 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Судом не встановлено що відключення від мережі теплопостачання здійснено відповідачем у встановленому порядку з відповідного дозволу.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановленому законом чи договором розмірах.

Таким чином, посилання відповідача, на те, що він не сплачуватиме за послуги, від яких відмовився в односторонньому порядку без дотримання вимог закону не ґрунтуються на положеннях закону.

Також безпідставними є твердження про те, що послуги не підлягають оплаті без наявності відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Судом установлено, що в квартирі зареєстровані обидва відповідача, які є споживачами послуг.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив із того, що відповідачі від наданих позивачем послуг з теплопостачання не відмовилися у встановленому порядку.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, і відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Разом із тим за змістом наведених вище норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними; відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12.

При цьому суд урахував, що не було надано належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 58-60 ЦПК України на підтвердження своїх доводів про відсутність послуг, чи про свою відмову від них, здійснену не самовільно, а у встановленому порядку.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року"Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" затверджені: Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води; Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення; Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Заперечуючи проти тарифів, відповідач разом з тим не надав жодних обґрунтувань неправильності тарифів, не заперечуючи одночасно и того, що договір на теплопостачання він не укладав та не бажає його укладати так як не користується послугами теплопостачання.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з теплопостачання, розмір яких розраховано відповідно до встановлених у законному порядку компетентним органом тарифів.

Щодо доводів про невідповідність стягнутого судом судового забору, то питання його зміни має бути вирішено судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову позивачем було сплачено 1256,20 гр., тоді як сума сплати судового збору у належному розмірі становила 1378 гр., але суд на це не звернув уваги та не залишив позовну заяву без руху, а тому недоплачена сума судового збору має бути стягнена з позивача додатковим судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: