Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/388/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 27 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з даним позовом. В обгрунтування вимог зазначило, 30.09.2003 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання валютного кредиту № 271/2003/ф-840 у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 5000 доларів США, а відповідач зобов"язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.09.2005 року зі сплатою 30% річних. З метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки. У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем зобов"язань за вказаним вище кредитним договором станом на 25.03.2005 року утворилася заборгованість в сумі 6482,46 доларів США., що у гривневому еквіваленті складає 34298,69грн., а саме: заборгованості за кредитом-5000 доларів США або 26455грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом- 941,63 доларів США або 4982,16 грн. пені за несвоєчасно сплачений кредит- 67,09 доларів США або 354,97 грн., пені за несвоєчасно сплачені відсотки-454,84 долари США або 2406,56грн.,-штраф за порушення умов кредитного договору -100грн.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.03.2005 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку 34298,69 грн. та пред'явлено виконавчі листи до виконання. Постановою державного виконавця ВДВС Брусилівського РУЮ від 27.01.2015 року виконавче провадження про стягнення заборгованості за вказаним вище рішенням суду закінчено у зв'язку із погашення заборгованості в повному обсязі. Оскільки рішення суду не виконувалось тривалий час, а повернення боргу має здійснюватися у валюті кредиту, тому зобов'язання за договорорм не виконані належним чином в розумінні положень ст.625 ЦК України, тому банк просив стягнути із відповідача:

-876,82доларів США - заборгованості за процентами, що нараховані з 16.06.2012 року по 16.06.2015 року, з урахуванням індексу інфляції,

-11541,72 грн.-пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року, виходячи з розміру 0,2 %,

-1692,78 грн.- три процента річних від суми заборгованості по процентам, нарахованим за строк з 16.06.2012 року по 16.06.2015 року.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №271/2003/ф-840 від 30.09.20013 року в сумі 25499,52 грн, що складається із заборгованості за процентами, що нараховані за період з 16.06.2012 року по 16.06.2015 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 876,82долара США, що складає 18806,74 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року в сумі 5000 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості по процентам, нарахованим за період з 16.06.2012 року по 16.06.2015 року, в сумі 1692,78 грн., та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що дане рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права та без належного дослідження матеріалів справи, що призвело до винесення незаконного рішення. Зазначає, що на момент ухвалення Брусилівським районним судом Житомирської області борг повернутио, тому у суду не було підстав для стягнення коштів за ч.2 ст.625 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк та порядок повернення коштів визначається умовами договору.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.09.2003 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання валютного кредиту № 271/2003/ф-840 у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 5000 доларів США зі строком повернення коштів до 30.09.2005 року та сплатою 15% річних.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.03.2005 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку 34298,69 грн. заборгованості по кредитному договору, яка утворилася станом на 25.03.2005 року та складається із заборгованості за кредитом -5000 доларів США або 26455грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом- 941,63 доларів США або 4982,16 грн. пені за несвоєчасно сплачений кредит- 67,09 доларів США або 354,97 грн., пені за несвоєчасно сплачені відсотки-454,84 долари США або 2406,56грн.,-штраф за порушення умов кредитного договору -100грн. (а.с.15-19).

25.10.2005 року були видані виконавчі листи та направлені позивачем на виконання до відділу виконавчої служби (а.с.20-23).

27.01.2015 року державним виконавцем державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 148).

Із відповіді ВДВС Брусилівського РУЮ від 15.09.2015 року вбачається, що на виконання рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.05.2005 року ОСОБА_2 перераховано на рахунок стягувача 35601,20 грн. (а.с.147).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15, в якій зазначено, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Банк скористався своїм правом і пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту, яка задоволена в повному обсязі рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.05.2005 року.

Відповідно до положень п.7.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або відсотків за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Тобто вказаними умовами договору визначено відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення кредиту.

Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві вказав, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що встановлений у договорі розмір процентів при порушенні позичальником зобов'язань за виключенням основних процентів, є розміром процентів, передбачених за порушення грошового зобов'язання, тобто ст.625 ЦК України.

Так, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.03.2005 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку 34298,69 грн. заборгованості по кредитному договору, яка утворилася станом на 25.03.2005 року. За вказаним рішенням видані виконавчі листи і відкрито виконавче провадження. Апелянт зазначає, що борг погашено в повному обсязі. Разом з тим, рішенням суду не припинено правовідносини сторін кредитного договору, що не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права банк на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Так, із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором закінчено лише 27.01.2015 року. Оскільки зазначене зобов'язання виконувалось протягом 10 років, тому у стягувача виникло право на стягнення коштів у зв'язку із простроченням сплати боргу за ч.2 ст.625 ЦК України. Виходячи із вказаного, суд дійшов правильного висновку про застосування зазначених вище норм Цивільного кодексу України, правових позицій Верховного Суду України та врахував умови кредитного договору при визначенні розміру відсотків за прострочення сплати заборгованості, таким чином правомірно стягнув борг за період з 16.06.2012 року по 16.06.2015 року.

Крім того, апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається, що строк позовної давності сплинув, оскільки останній платіж за кредитом було внесено 21.04.2014 року, а тому вимога банку про стягнення простроченої заборгованості за процентами, простроченої заборгованості по комісії, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання не підлягає задоволенню за спливом позовної давності.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Загальний строк позовної давності встановлено у три роки, а спеціальний про стягнення неустойки - один рік (ст.ст.257, 258 ЦК України).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15 прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії це є штрафними санкціями, а тому стягнення останніх у відповідності до вимог ст.266 ЦК України залежить від спливу позовної давності по основній вимозі.

З аналізу вищевказаних норм законодавства та правової позиції Верховного Суду України вбачається, що до основної вимоги належить повернення тіла кредиту та сплата процентів за користування ним на умовах визначених договором, а нарахування процентів, комісії, неустойки на прострочені платежі є додатковою вимогою.

Відтак, нараховані банком проценти за прострочення користування кредитом та пеня є мірою відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання умов договору, а тому є додатковою вимогою, строк давності по якій залежить від закінчення позовної давності по основній вимозі - сплата тіла кредиту та процентів з остаточним погашенням.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи у суді 1-ї інстанції не ставилося питання про застосування строків позовної давності, а суд не вправі застосовувати такий строк за відсутності відповідного клопотання.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що судом 1-інстанції рішення постановлено із дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального законодавства, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2016року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді