Справа № 495/2130/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 липня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником під час виконання трудових обовязків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником під час виконання трудових обовязків посилаючись на те, що відповідачка працювала продавцем магазину, який належить позивачу. Позивач своєчасно відповідачці сплачував заробітню плату, заборгованості перед відповідачкою не має. За період роботи на посаді продавця відповідачка допустила нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 25715 грн. 30 коп. відповідно до актів ревізій, які відповідачка не визнає та не підписує. На теперішній час відповідачка нестачу у розмірі 25715 грн. 30 коп. не повернула, уникає пояснень і спілкування. Неправомірними діями відповідачка завдала позивачу моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях за втрачені кошти, яку він оцінує у розмірі 10000 грн..

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що акти ревізій, які надані позивачем є недійсними, тобто які складені через деякий час після проведення ревізії. На момент проведення ревізії були складені акти, відповідно до яких претензій з боку позивача до відповідачки не було, вказані акти були передані бухгалтеру. Відсутні докази про те, що за період роботи на посаді продавця відповідачка допустила нестачу товарно-матеріальних цінностей.

Вислухавши представників позивача, представника відповідачки, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підставам.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №355550 та свідоцтвом єдиного податку №2088.

Позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності належить магазин, який розташований за адресою: вул.Леніна 9/26, с.Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеська область. На теперішній час повноваження заступника директора виконує ОСОБА_2.

12 січня 2011 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_5 приймається на посаді продавця сільськогосподарської продукції з випробувальним терміном один місяць.

Віповідно до п.1 трудового договору він є строковим.

Але, згідно ч.2 с.39-1 КЗпП України трудові договори, переукладені один або кілька разів за відсутності обгрунтованих на те причин, вважатимуться укладеними на невизначений термін, тобто строковий трудовий договір трансформується в безстроковий. Отже трудові відносини, які виникли між позивачем та відповідачкою грунтуються на трудовому договорі.

Відповідно до покладених на відповідачку ОСОБА_5 функціональних обовязків є виконання роботи безпосередньо повязаної з обслуговування матеріальних цінностей на конкретному місці праці.

Крім трудового договору, 12 січня 2011 року позивач ОСОБА_4 уклав з відповідачкою ОСОБА_5 договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за збиток, завданий підприємству, установі організації внаслідок порушення покладених на них трудових зобовязаннь.

Підставою для притягнення працівників до матеріальної відповідальності є наявність прямого дійсного збитку, завданого підприємству (установі, організації), де вони працюють.

Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Такі письмові договори відповідно до ст.135-1 КЗпП можуть бути укладені підприємством з працівниками, які досягли вісімнадцятирічного віку, що займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Повну матеріальну відповідальність несе працівник, посада якого зазначена в спеціальному переліку, коли з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність і коли шкода заподіяна незабезпеченням цілості майна або інших цінностей, що передані йому для зберігання або для інших цілей.

Тобто, відповідачка ОСОБА_5 як працівник та особа, яка займала посаду продавця продовольчих товарів несла повну матеріальну відповідальність за не забезпечення схоронності (нестачу) майна, переданих для зберігання.

Посада продавця продовольчих товарів входить до переліку посад, з якими можуть бути укладені договори про повному матеріальну відповідальність, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 27.12.1977 року №447/24.

За період роботи на посаді продавця відповідачка ОСОБА_5 допустила нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 25 715 грн. 30 коп., яка розрахована з наступного:

-відповідно акту ревізії №48 від 01.12.2014 року нестача дорівнює 12 199,29 гривень;

-відповідно акту ревізії №8 від 22.01.2015 року нестача дорівнює 24 407,44 гривень;

-відповідно акту ревізії від 18 березня 2015 року виявлено залишок коштів у сумі 10 891,43 грнивень, акти ревізії не ким не скасовані та оскаржені.

Стосовно складання актів ревізії у судове засідання викликалась в якості свідка ОСОБА_6.

Через канцелярію суду надійшла заява (письмові пояснення) від ОСОБА_6.

Але, суд критично ставиться до заяви ОСОБА_6 та не приймає до уваги її заяву (письмові пояснення), оскільки ОСОБА_6 як свідку не розяснені права, встановлені ЦПК України та вона не була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від надання показань.

До теперішнього часу відповідачкою матеріальна шкода перед позивачем не погашена, відповідачка уникає будь-яких пояснень та спілкування.

Розмір шкоди, заподіяної недостачею на підприємствах громадського харчування, визначається за цінами, встановленими для продажу цієї продукції, згідно ст.135-2 КЗпП України.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у коли шкоду завдано недостачею.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодовування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Крім того, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, при наявності його провини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року роз'яснюється, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та за якими доказами це підтверджено.

В звязку з неправомірними діями відповідачки, позивач зазнав страждання та переживання за втрачені кошти, які дуже потрібні його сімї, яку позивач ОСОБА_4 оцінує у розмірі 10000 грн..

Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню у зв'язку з тим, що в порушення положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем не визначено з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 10000 грн., якими доказами це підтверджується та з урахуванням яких обставин визначено такий розмір моральної шкоди.

На підставі вищезазначеного, суд встановлює розмір відшкодування морального збитку в сумі 1000 грн..

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК Укаїни, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником під час виконання трудових обовязків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків у розмірі 25715 грн. (двадцять пять тисяч сімсот п'ятнадцять) 30 коп. (тридцять).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

В іншій частині позовних вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя