Справа № 473/3035/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"26" грудня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1А

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

07.10. 2016 року позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказував, що 17.03.2007 року померла мати позивача - ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли чотири земельних ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дорошівської сільської ради.

Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги є чоловік померлої ОСОБА_6, та вона, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відповідач не прийняв спадщину, так як не проживав разом із матірю та не подав у відповідний період заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 вказує, що 19.11.2014 року помер їх з відповідачем батько ОСОБА_6, який залишив заповіт на все майно, яке йому належало на її користь.

Про ту обставину, що відповідач оформив спадщину після смерті матері вона дізналася з позову до неї, ініційованого відповідачем про визнання права на ідеальну частку в спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні в порядку спадкування.

Зазначила, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 340, № 341, № 342, № 343 є недійсними, так як відповідачем порушено її право на спадкування, внаслідок того, що він постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, окремої заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори останній не подавав, відповідно не прийняв спадщину і не мав права на її отримання, тому позивач просила зазначені свідоцтва визнати недійсними.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, також зазначив, що з погосподарських книг с. Дорошівка Вознесенського району вбачається, що відповідач на час смерті матері не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( після перейменування Миру) буд. 42, а проживав в цьому ж селі, але по вул. Пятихатній, 25-а, тобто не прийняв спадщину в розумінні положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідно просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивачем не доведено належними та переконливими доказами факт не прийняття відповідачем спадщини після смерті матері- Сербулової Є.І.,тому позов не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої Вознесенської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що спадкоємець ОСОБА_4 належним чином підтвердив факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно прийняв спадщину і у законний спосіб отримав свідоцтва на спадкове майно.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, то суд вважає за можливе розглядати справу без особистої участі сторін та представника третьої особи.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дослідивши матеріали цивільної справи № 473/2127/16-ц, по господарські книги с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області за 2006-2010 рік по домогосподарствам ОСОБА_6 с. Дорошівка Вознесенського району вул. Леніна буд № 42, та ОСОБА_9 с. Дорошівка Вознесенського району вул. Пятихатна, буд № 25-а, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 17.03.2007 року померла мати сторін по справі ОСОБА_5 ( а.с.16).

ОСОБА_5 розпорядилася належним їй майном і 26.08.2003 року залишила заповіт на користь сина ОСОБА_4, який посвідчено секретарем Дорошівської сільської ради і зареєстровано в реєстрі заповітів за № 426 ( а.с. 14).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки, надані ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.56, 3.45, 0.19 та 0.39 га., розташовані на території Дорошівської сільської ради Вознесенського району, про що ОСОБА_4 зазначив нотаріусу в заяві від 10.07.2015 року ( а.с. 60).

Відповідно до копії спадкової справи № 259/2007, заведеної після смерті ОСОБА_5, яка померла 17.03.2007 року спору нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, 10.09.2007 року було отримано направлені поштовим відправленням заяви про відмову від прийняття спадщини від: дочки померлої - ОСОБА_3 та онуки - ОСОБА_10, та заява про прийняття спадщини від чоловіка померлої - ОСОБА_6, підписи яких засвідчено секретарем виконкому Дорошівської сільради Вознесенського району Миколаївської області, на підставі вказаних заяв заведено зазначену спадкову справу ( а.с. 50-64).

Доводи представника позивача щодо не проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і наявність довідки за № 1006 від 05.09.2007 року, суд вважає безпідставними, зважаючи на таке.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно для задоволення вимог позивача.

Представником позивача на вимогу представника відповідача не надано суду оригіналу зазначеної довідки за № 1006 від 05.09.2007 року про проживання і реєстрацію на день смерті ОСОБА_5І.( 17.03.2007 року) за адресою с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області вул. Леніна, 42- ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_10 ( а.с. 25).

Дана довідка також відсутня в матеріалах спадкової справи 44/2015, заведеної після смерті ОСОБА_6, який помер 19.11.2014 року і досліджувалася судом в матеріалах цивільної справи № 473/2127/16-ц за позовом ОСОБА_4, який звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення часток у нерухомому майні, що є в спільній сумісній власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визначення часток у нерухомому майні, що є в спільній сумісній власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В матеріалах зазначеної цивільної справи, як і в даній справі наявна тільки копія зазначеної довідки, походження якої представник позивача зазначити не зміг і надати суду також.

Однак в матеріалах спадкової справи 259/2007 наявна довідка від 08.04.2015 року за № 309 видана Дорошівською сільською радою на підтвердження того, що в с. Дорошівка Вознесенського району по вул. Леніна, 42, разом із ОСОБА_5 на час її смерті окрім інших був зареєстрований її син ОСОБА_4П.( а.с. 58).

Досліджені в судовому засіданні оригінали погосподарських книг по с. Дорошівка по вул. Леніна № 42 і вул. Пятихатній № 25-а, підтверджують, що за період з 01.01.2006 року по 01.01.2010 року відповідач ОСОБА_4 мешкав за останньою адресою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, та ОСОБА_8 повідомили суду, що інформацію для по господарських книг з приводу проживання і реєстрації членів сімї власника житлового будинку отримують зі слів власника або мешканців, тобто вона не є повною та достовірною.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ст. 68 Закону України «Про нотаріат», п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Статтею 69 Закону України «Про нотаріат» та п.5.1 ч.5 гл.10 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» регламентовано, що державний нотаріус при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, має надати правову оцінку заповіту на підставі якого видається свідоцтво про право на спадщину.

Нотаріус повідомив суду, що згідно даних Спадкового реєстру щодо заповітів/спадкових договорів 10972933 від 10.09.2007 року) на час відкриття спадщини спадкодавець залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області 26.08.2003 року, який на час відкриття спадщини не скасовано та не змінено іншим заповітом.

Відповідно до вимог пункту 4.9 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до положень ст.1241 Цивільного кодексу України, право на обовязкову частку мають малолітні, непонолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатний вдівець та непрацездатні батьки, що спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Згідно даних спадкової справи № 259/2007 непрацездатним першої черги спадкування, що прийняв спадщину шляхом подання заяви але не оформив своїх спадкових прав, є - чоловік спадкодавця- Сербулов П.С. ІНФОРМАЦІЯ_2, обовязкова частка якого склала- 1/6 частку спадкового майна.

ОСОБА_6 помер 19.11.2014 року, але прийняв спадщину, хоча і не оформив своїх спадкових прав.

Позивачем на підтвердження зазначених обставин було надано довідку Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 08.04.2015 року за № 309 про місце проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та паспорт, в якому наявна реєстрація за адресою с. Дорошівка Вознесенського району по вул. Леніна, 42 з 10.04.1995 року ( а.с.100) у встановлений законом строк відповідач не відмовився від отримання спадщини, тому він є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За встановлених обставин в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідач у встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України порядку прийняв спадщину, яка належить йому з часу відкриття спадщини, а нотаріусом вірно визначено прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, що залишилося після смерті ОСОБА_5, враховано наявність заповіту, право на обовязкову частку.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.