Справа № 201/6300/16-ц
Провадження № 2/201/1930/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

2 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., при секретарі Гоц Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/4 домоволодіння, розташованого за адресою вулиця Фучика, буд. 4 у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 травня 2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 04 лютого 1959 року ОСОБА_3 (її дідусь) та ОСОБА_4 (її бабуся) уклали шлюб. 24 квітня 1961 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 (батько позивача). 10 травня 1984 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7 (позивач). В подальшому позивач змінила свої дівоче прізвище та після другого одруження стала ОСОБА_1 В період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали домоволодіння №4 по вул. Фучика у м. Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 0,0551 га.

20 серпня 1997 року ОСОБА_2 було видано держаний акт на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку на території Жовтневого районну м. Дніпропетровська по вул. Фучика, буд. 4.

15 вересня 2011 року помер батько позивача - ОСОБА_5, а 25 травня 2015 року помер дідусь позивача - ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки на вказане домоволодіння. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживала з дідусем за цією адресою.

05 квітня 2016 року позивач звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 25 травня 2015 року, на 1/4 частку домоволодіння.

05 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на день відкриття спадщини право власності на вищезазначене нерухоме майно не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законом порядку.

Втім право власності на домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_2 (бабусею позивача), будинок є спільною сумісною власністю подружжя оскільки був придбаний подружжям за час шлюбу. Частки кожного із подружжя в даному домоволодінні є рівними, тобто дідусю (ОСОБА_3С.) та бабусі (ОСОБА_2К.) належали по 1/2 частки у спільній сумісній власності спільно нажитого майна.

Враховуючи положення статей 1261, 1266 ЦК України та те, що батько позивача (ОСОБА_5А.) помер, позивач є спадкоємцем першої черги. Спадкоємцем першої черги є і бабуся позивача ОСОБА_2 Оскільки інші спадкоємці відсутні, крім бабусі позивача, вона є належним відповідачем в зазначеній справі.

Таким чином, після смерті спадкодавця, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, набула права на спадкування 1/4 частки домоволодіння №4. Проте через те, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на домоволодіння №4, ОСОБА_2 не може в нотаріальному порядку реалізувати свої права на успадкування цього майна.

15 липня 2016 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/4 домоволодіння, розташованого за адресою вулиця Фучика, буд. 4 у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених позовних зазначила, що 04 лютого 1959 року позивач, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб. В період шлюбу позивач, ОСОБА_2К та ОСОБА_3 (її чоловік) придбали домоволодіння №4 за адресою: вулиця Фучика, м. Дніпропетровськ, що розташований на земельній ділянці площею 0,0551 га, на підставі чотирьох договорів купівлі-продажу.

20 серпня 1997 року позивачу було видано держаний акт на право постійного користування землею.

25 травня 2015 року помер чоловік позивача, ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки домоволодіння №4 по вулиці Фучика в місті Дніпропетровську. На час відкриття спадщини, позивач за зустрічним позовом постійно проживала зі своїм чоловіком за адресою вул. Фучика буд. 4, м. Дніпропетровськ.

05 квітня 2016 року ОСОБА_2 також звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, на 1/4 частку домоволодіння.

05 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на нерухоме майно не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законом порядку.

Вказує, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний ними під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Відповідно спадкодавцю (чоловіку позивача) належала 1/2 частка домоволодіння №4.

Враховуючи положення статі 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги. Спадкоємцем першої черги є і онука позивача, ОСОБА_1 Оскільки інші спадкоємці відсутні, крім онуки позивача, вона є належним відповідачем в зазначеній справі.

Таким чином, після смерті спадкодавця, ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, набула права на спадкування 1/4 частки домоволодіння №4. Проте через те, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на домоволодіння №4, позивач не може в нотаріальному порядку реалізувати свої права на успадкування цього майна.

Представник позивача в судовому засіданні та поданій заяві позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Надав заяву про визнання зустрічного позову вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні та поданій до суду заяві позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Позовні вимоги за первісним позовом також визнала, про що надала відповідну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовами, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 лютого 1959 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія ІІ-ТЮ №077217 (а.с. 9).

24 квітня 1961 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІІ-ТЮ №302702 (а.с. 9).

10 травня 1984 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ДИЗ І-ЖА №067587 (а.с. 10), яка в подальшому змінила свої дівоче прізвище та після другого одруження стала ОСОБА_1 (а.с. 30 33).

В період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали домоволодіння №4 за адресою вулиця Фучика м. Дніпропетровськ, що розташований на земельній ділянці площею 0,0551 га, на підставі чотирьох договорів купівлі-продажу:

30 липня 1991 року був укладений договір купівлі-продажу 46/100 частин домоволодіння №4 за адресою вул. Фучика м. Дніпропетровськ. Взамін зазначеного договору купівлі-продажу було видано свідоцтво про право приватної власності Жовтневим відділом комунального господарства 24 листопада 1992 року, згідно рішення Жовтневої райради від 20 листопада 1992 року №1560, зареєстроване 24 листопада 1992 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №510, за №56. Власником 46/100 домоволодіння зазначається ОСОБА_2 (а.с. 11 12).

27 листопада 1992 року було укладено договір купівлі-продажу 15/100 частин домоволодіння №4 за адресою вул. Фучика м. Дніпропетровськ. Договір посвідчений 27 листопада 1992 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №4-2630, зареєстрований 02 грудня 1992 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №510 за №56. Покупцем в договорі зазначається ОСОБА_2 (а.с. 14 16).

21 липня 1993 року було укладено договір купівлі-продажу 15/100 частин домоволодіння №4 за адресою вул. Фучика м. Дніпропетровськ. Договір посвідчений 21 липня 1993 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 3-6113, зареєстрований 26 липня 1993 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №563 за №68. Покупцем в договорі зазначається ОСОБА_2 (а.с. 17 20).

16 лютого 1996 року був укладений договір купівлі-продажу 24/100 частин домоволодіння №4 за адресою вул. Фучика м. Дніпропетровськ. Договір посвідчений 16 лютого 1996 року ОСОБА_9, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстром №687, зареєстрованого 08 квітня 1996 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №563 за №68. Покупцем в договорі зазначається ОСОБА_2 (а.с. 21 22).

20 серпня 1997 року ОСОБА_2 було видано Держаний акт на право постійного користування землею для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка розташована на території Жовтневого районну м. Дніпропетровська вул. Фучика буд. 4 (а.с. 23).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою «Прикінцеві положення Сімейного кодексу України» цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Отже, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-1662цс15 від 04 листопада 2015 року, за яким відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 22 Кодексом про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 23 КпШС встановлено що майно, одержане за договором, укладеним в інтересах сім'ї одним із подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, хто з них уклав договір чи на кого з них зареєстроване майно. Право на майно в такому разі виникає в обох із подружжя одночасно.

Положеннями ст. 28 КпШС визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24 червня 1983 року при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями.

Враховуючи вищевикладені положення закону, домоволодіння №4 за адресою вулиця Фучика м. Дніпропетровськ є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 (ОСОБА_3 та ОСОБА_2К.), оскільки був придбаний подружжям під час шлюбу за спільні кошти подружжя. А тому, ОСОБА_3 (спадкодавцю) належало 1/2 цього домоволодіння.

15 вересня 2011 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ №419131 (а.с. 24).

25 травня 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №637520 (а.с. 25).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки домоволодіння №4 по вулиці Фучика в місті Дніпропетровськ. На час відкриття спадщини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали за адресою їх реєстрації по вул. Фучика буд. 4 у м. Дніпропетровську (а.с. 28 29, 34).

05 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися в нотаріальну контору до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 25 травня 2015 року, на 1/4 частку домоволодіння №4 по вулиці Фучика в місті Дніпропетровську (кожній).

05 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 на підставі п. 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови слугує та обставина, що на день відкриття спадщини право власності на вищезазначене нерухоме майно не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законом порядку (а.с. 27).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою

Статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, вищезгадане домоволодіння №4 є спільним майном подружжя ОСОБА_3 (ОСОБА_3 та ОСОБА_2К.). Частки кожного із подружжя в даному домоволодінні є рівними, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належали по 1/2 частки у спільній сумісній власності спільно нажитого майна.

Враховуючи положення статей 1261, 1266 ЦК України та те, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер, остання є спадкоємцем першої черги. Спадкоємцем першої черги також є і бабуся позивача за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення, як первісного так і зустрічного позовів, оскільки відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачами (за первісним та за зустрічним позовами) не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачам відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення обох позовів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що сплачений сторонами судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 174, 209, 214-215, 224-225, 256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) право власності на 1/4 домоволодіння, розташованого за адресою вулиця Фучика, буд. 4, м. Дніпропетровськ, який складається з літ.А-1 житловий будинок, загальною площею 130,6 кв.м., житлова 60,6 кв.м., допоміжна 70,0 кв.м.; літ. Д гараж; лід. Г сарай; літ. Е сарай; №1-7, 1 споруди, що розташований на земельній ділянці площею 0,0551 га, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 травня 2015 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) право власності на 1/4 домоволодіння розташованого за адресою вулиця Фучика, буд. 4 м. Дніпропетровськ, який складається з літ.А-1 житловий будинок, загальною площею 130,6 кв.м., житлова 60,6 кв.м., допоміжна 70,0 кв.м.; літ. Д гараж; лід. Г сарай; літ. Е сарай; №1-7, 1 споруди; що розташований на земельній ділянці площею 0,0551 га, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 25 травня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С. Наумова