У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2011 року по вул. Роганській у м. Харкові з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій її син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав несумісні з життям тілесні ушкодження, у результаті яких настала його смерть.

Автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, належить на праві власності ОСОБА_6 з правом керування ОСОБА_5, однак останній незаконно передав управління транспортним засобом ОСОБА_4, який перебував у стані наркотичного сп'яніння та не мав прав на управління транспортними засобами. У результаті злочинних дій ОСОБА_4 їй завдано моральної шкоди.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і він відбуває покарання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути на її користьна відшкодування моральної шкоди у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 290 тис. грн, з ОСОБА_4 - 5 тис. грн, з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» - 5 тис. грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 2 липня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 290 тис. грн, з ОСОБА_4 -5тис. грн. У задоволенні позову до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено, скасовано його у частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 290 тис. грн, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яка полягає в спричиненні психологічної травми, пов'язаної зі смертю сина. У результаті страждань позивач позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральної шкоди та відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів неправомірності дій ОСОБА_5, внаслідок яких їй завдано моральної шкоди.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 березня 2011 року по вул. Роганській у м. Харкові з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув син ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що керував автомобілем ВАЗ - 21121, номерний знак НОМЕР_2.

Автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, належить на праві власності ОСОБА_6 з правом керування ОСОБА_5, однак останній незаконно передав управління транспортним засобом ОСОБА_4

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і він відбуває покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим апеляційний суд висновків районного суду не спростував, не погоджуючись з рішенням районного суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не навів щодо останнього відповідного обґрунтування, матеріали кримінальної справи не дослідив, якщо не погоджувався у цій частині з районним судом.

У ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Однак мотиви апеляційного суду щодо відсутності неправомірних дій ОСОБА_5, внаслідок яких ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено у силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Також у п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не врахував, що управління транспортним засобом КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди було передано його володільцем третій особі без будь-якого законного оформлення, відтак, ОСОБА_5, як володілець цього автомобіля, проявив недбалість, чим сприяв неправомірному використанню його ОСОБА_4 та повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4, спільно з ним у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Крім того, якщо апеляційний суд вважав, що підстав для солідарної відповідальності немає, то це не позбавляло його права вирішити спір щодо того з відповідачів, відносно якого, на думку суду, позивач довела позов, що не є виходом за межі позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судоверішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик