У Х В А Л А

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він обіймав посаду першого заступника голови правління публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» (далі - ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках»). 05 травня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з порушенням умов контракту.

Посилаючись на те, що звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, до закінчення службового розслідування та без витребування пояснень, а також на те, що його вина у порушеннях, виявлених Національним банком України (далі - НБУ), документально не підтверджена, позивач просив визнати звільнення незаконним, поновити його на посаді першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» з 05 травня 2015 року, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2015 року по день поновлення на роботі у сумі 2 857 грн. 13 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» з 05 травня 2015 року з підстави, передбаченої п. 3.1.3 Контракту від 31 січня 2014 року відповідно до п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі наказу від 05 травня 2015 року № 13-3/04/20-2к. Поновлено ОСОБА_3 на роботі з 06 травня 2015 року на посаді першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках». Стягнуто з ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2015 року по 14 березня 2016 року у сумі 527 096 грн. 16 коп. Стягнуто з ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на користь ОСОБА_3 2 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведено без відібрання пояснень, у тексті наказу про звільнення не вказано конкретного порушення позивачем умов контракту, службове розслідування проведено вже після його звільнення і за результатами цього розслідування вини ОСОБА_3 не встановлено.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що на час видачі оспорюваного наказу про звільнення позивача відповідач не мав об'єктивних підстав для розірвання із ним трудових відносин.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 31 січня 2014 року між ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» та ОСОБА_3 було укладено трудовий контракт, відповідно до умов якого останній як перший заступник голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», що обраний на цю посаду за рішенням Спостережної ради від 31 січня 2014 року на термін три роки, зобов'язався забезпечувати виконання покладених на Правління банку завдань та функцій, передбачених Статутом та Положенням про Правління банку, виконання своїх функціональних обов'язків, визначених головою Правління банку відповідно до наказу про розподіл обов'язків між членами Правління, тощо (п. 1.1. Контракту).

05 травня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з порушенням умов контракту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39 - 41 КЗпП України).

Згідно з п.п. 2.2.4. контракту керівник зобов'язаний організовувати належне виконання структурними підрозділами, загальне (безпосереднє) керівництво якими здійснює керівник, завдань та функцій, визначених відповідними положеннями про структурні підрозділи за наявності таких положень, з дотриманням вимог законодавства України, мети, предмету і цілей діяльності банку, а також здійснювати контроль за їх виконанням.

Пунктом 2.2.7 контракту встановлено, що ОСОБА_3 зобов'язаний при виконанні своїх повноважень дотримуватись вимог законодавства України, у тому числі й вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п. 3.1.3 контракту ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» має право звільнити ОСОБА_3 у разі закінчення строку дії цього контракту, достроково на вимогу ОСОБА_3, у випадку порушення ним законодавства, умов контракту, а також у разі: систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, передбачених пунктом 2.2 цього контракту; систематичного невиконання рішень Спостережної ради, прийнятих в межах її компетенції, без поважних причин; одноразового грубого порушення законодавства чи обов'язків, передбачених трудовим законодавством, умовами цього Контракту, що спричинило негативні наслідки; хвороби чи інвалідності, що унеможливлює виконання обов'язків та підтверджується відповідними документами.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної правової оцінки рішенню комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків нагляду (оверсайта) платіжних систем НБУ (далі - комісія НБУ) від 27 квітня 2015 року, відповідно до якого було виявлено порушення ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» вимог п. 9 Постанови Правління НБУ від 18 грудня 2014 року № 82 «Про зміну порядку формування та зберігання обов'язкових резервів» у частині перевищення загального обсягу коштів, які перебувають у ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на рахунках 1 600 «Кореспондентські рахунки банків» і 1 602 «Кошти в розрахунках інших банків», над залишком коштів на його кореспондентському рахунку в НБУ на початок операційного дня (станом на 01 квітня 2015 року - перевищення у сумі 74 млн. грн., а на 09 квітня 2015 року - 70 млн. грн.), внаслідок чого відповідача було обмежено у праві на здійснення операцій щодо розміщення коштів на кореспондентських рахунках в національній валюті в інших банках (крім кореспондентського рахунку в НБУ, операцій за правочинами з цінними паперами на фондовому ринку (клірингова діяльність)), розміщення коштів в інших банках шляхом надання кредитів, розміщення депозитів і придбання цінних паперів (крім операцій з казначейськими та іншими цінними паперами, що рефінансуються НБУ, й цінними паперами, емітованими НБУ).

Також, апеляційний суд не перевірив тверджень відповідача про те, що 30 квітня 2015 року відбулося позачергове засідання Спостережної ради ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», на якому було встановлено порушення першим заступником Голови Правління ОСОБА_3 (особою, відповідальною за роботу Управління) законодавства України, а саме вимог п. 9 Постанови Правління НБУ від 18 грудня 2014 року № 820, що спричинило для ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» негативні наслідки у вигляді санкцій, передбачених ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положенням про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим Постановою Правління НБУ від 17 серпня 2012 року № 346.

При цьому суд апеляційної інстанції не врахував того, що рішення спостережної ради ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», викладене у протоколі від 30 квітня 2015 року № 3, про звільнення позивача не скасоване та є чинним.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив тверджень відповідача про те, що негативні для ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» наслідки у вигляді застосованих до нього НБУ заходів впливу були спричинені неналежним виконанням позивачем своїх функціональних обов'язків, у тому числі визначених пунктами 2.2.2, 2.2.4, 2.2.7 контракту.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська