У х в а л а

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Ткачук О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк АндрійМиколайович, відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М. від 23 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню та скасувати його.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 березня 2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого йому надано кредит у розмірі 242 720 грн 11 коп., з метою придбання автомобіля, зі сплатою 9,90 %, строком на 60 місяців.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 26 березня 2013 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1.

В подальшому йому стало відомого, що 26 червня 2015 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М., вчиненого 20 червня 2015 року, за змістом якого звернуто стягнення на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного транспортного засобу буде задоволено вимоги відповідача.

Посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки підстави вважати заборгованість безспірною відсутні, просив позов задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений 20 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М., яким звернуто стягнення на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1, таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні решти позову відмовлено

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що нотаріусу не були надані докази, що підтверджують безспірність заборгованості, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а також ст. ст. 13-1, 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, судами правильно зазначено, що розмір заборгованості, яку відповідач просив стягнути з позивача на свою користь, більший, ніж розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі нотаріуса.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.С. Ткачук