Справа № 203/5137/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 травня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Ркоян Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 55200 гривень, зобовязавшись його повернути не пізніше 20 серпня 2016 року на умовах, визначених договором. Однак відповідач не виконувала належним чином взяті на себе договорені зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 25 серпня 2014 року склав 66487,12 гривень (52090,94 гривень борг за тілом кредиту, 6,11 гривень борг за відсотками, 14390,07 гривень комісія). На підставі договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року позивач набув прав грошової вимоги за вказаним кредитним договором. За викладених обставин позивач і звернувся до суду із даним позовом, в кому просив суд стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 55200 гривень, зобовязавшись повернути кредитні кошти до 20 серпня 2016 року щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, сплативши 0,01% річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1104 гривень. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту. (а.с.4-13, 29-36)

Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобовязання, внаслідок чого відповідача утворилась заборгованість перед кредитодавцем, розмір якої станом на 25 серпня 2014 року становить 66487,12 гривень, з яких 52090,94 гривень заборгованість за тілом кредиту, 6,11 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 14390,07 гривень комісія. (а.с.3)

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №22/12/14/1-1, за умовами якого клієнт відступив, а фактор набув права вимоги до відповідача (боржника) за договором про надання споживчого кредиту № від 20 серпня 2013 року. (а.с.14-42)

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про надання споживчого кредиту № від 20 серпня 2013 року з урахуванням на договір факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як фактором, прав вимоги до відповідача за цим кредитним договором, та встановлено невиконання відповідачем своїх зобовязань за вказаним кредитним договором по відношенню до кредитодавця, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості в наведеному в позові розмірі та права у позивача вимагати її стягнення на свою користь в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 664,87 гривень (а.с.1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 512-514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1050, 1054, 1055, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 20 серпня 2013 року в розмірі 66487,12 гривень, з яких 52090,94 гривень заборгованість за тілом кредиту, 6,11 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 14390,07 гривень комісія, а також у рахунок повернення судових витрат у справі стягнути 664,87 гривень, а всього 67151,99 гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути п ереглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур