Справа № 525/660/16-ц
Провадження № 2/525/256/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 06.11.2015 року помер її батько ОСОБА_5, останнім місцем проживання та реєстрації якого було с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області, який на момент смерті проживав разом з нею, його донькою ОСОБА_1

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ. б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1.

Цей житловий будинок належав батькові позивачки ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 23.09.1977 року, який був посвідчений в ОСОБА_2 сільській раді.

В цьому житловому будинку проживали батько позивачки ОСОБА_5, мати позивачки ОСОБА_4, сама позивачка ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_4) Т.М. та брат позивачки ОСОБА_3 Цей житловий будинок був придбаний батьком позивачки, коли він перебував у шлюбі з її матірю ОСОБА_4 26.09.2001 року шлюб між батьками позивачки було розірвано, її батьки добровільно розділили майно і на свою долю в даному житловому будинку мати позивачки не претендує.

Спадкоємцями за законом після смерті батька позивачки є сама позивачка ОСОБА_1, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті та також подала заяву до приватного нотаріуса ОСОБА_6, та брат позивачки ОСОБА_3 він спадщини не прийняв та не претендує на неї. Інших спадкоємців немає.

Відповідно до записів погосподарської книги за 1977 1979 роки вказано, що на підставі договору купівлі продажу даний житловий будинок з господарськими будівлями рахується за ОСОБА_5 За життя батькові була передана у власність земельна ділянка рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради №70/174 від 23.04.1997 року для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,06 га та 0,05 га і 0,10 га для обслуговування підсобного господарства.

Позивачка зазначає, що бажає успадкувати житловий будинок з господарськими будівлями, але приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок, оскільки у правовстановлюючому документі відсутня адреса будинку та даний договір не посвідчений нотаріально. Полтавське БТІ надало позивачці інформацію про відсутність державної реєстрації за батьком позивачки на даний житловий будинок до 2004 року.

Як вказує ОСОБА_1, за відсутності будь-якого спору між нею та її матірю та братом оскільки мати свою долю у спільному майні, яке було придбане за час шлюбу за життя батька позивачки не виділяла, оскільки майно було розділене таким чином, що житловий будинок залишився батькові позивачки, того факту, що брат позивачки не претендує на спадщину і не прийняв її увесь будинок в цілому повинен належати позивачці в порядку спадкування.

При цьому, як вказує позивачка, альтернативного шляху отримати правовстановлюючий документ на даний житловий будинок з господарськими будівлями у неї не має, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом (а.с.а.с.2-3).

В судове засідання 15.07.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання своїх позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування і просила розгляд справи провести у її відсутність (а.с.44).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області надійшла заява про визнання позову ОСОБА_1 в повному обсязі та про розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а.с.40).

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (в даний час прізвище Тажибаєва) В.В. (а.с.45) в судове засідання подали заяву про розгляд справи у їх відсутність та про не заперечення щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.44).

У звязку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 15.07.2016 року у відсутність позивача, відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (в даний час «Тажибаєва») ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що батько позивачки по справі ОСОБА_1 (до укладення шлюбу «Кабаненко») ОСОБА_8 ОСОБА_5 (а.с.4), останнім місцем проживання та реєстрації якого було с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області, помер 06.11.2015 року в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, про що виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.31).

З свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.09.2001 року, актовий запис №62 вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що в даний час ОСОБА_4 має прізвище «Тажибаєва» (а.с.45).

Згідно договору купівлі-продажу, житловий будинок 23.09.1977 року в с. Устивиця Великобагачанського району ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_9, продавцем вказаний ОСОБА_9, покупцем зазначений ОСОБА_5 (а.с.6). Також вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу був посвідчений виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, договір підписали власноручно ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в присутності секретаря виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_10 (а.с.6).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №208 від 19.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_5, який помер 06.11.2015 року, на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області у наступному складі: дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №209 від 19.04.2016 року вбачається, що домоволодіння №27 по вул. Леніна в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області належало на праві власності ОСОБА_5, який помер 06.11.2015 року (а.с.8).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №210 від 19.04.2016 року вбачається, що відповідно до рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради №6 від 12.02.2016 року відбулося перейменування вулиці Леніна на вулицю Центральна (а.с.9).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №245 від 17.05.2016 року вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги за 1977 1979 роки вказано, що на підставі договору купівлі продажу житловий будинок з господарськими будівлями в с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області рахується за ОСОБА_5 (а.с.10).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №246 від 17.05.2016 року вбачається, що за життя ОСОБА_5 була передана у власність земельна ділянка рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради №70/174 від 23.04.1997 року для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,06 га та 0,05 га і 0,10 га для обслуговування підсобного господарства (а.с.11).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №247 від 17.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_5, який помер 06.11.2015 року, на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області у наступному складі: дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №248 від 17.05.2016 року вбачається, що домоволодіння №27 по вул. Леніна в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області належало на праві власності ОСОБА_5, який помер 06.11.2015 року (а.с.13).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований в с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що дане домоволодіння складається з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ.б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1 (а.с.а.с.16-18).

З довідки, виданої ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №4289 від 24.05.2016 року вбачається, що у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на лютий місяць 2004 року реєстрація права власності на житловий будинок по вул. Центральна, 27 (стара адреса: вул. Леніна, 27) в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області не проводилась (а.с.15).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 постановою від 17.05.2016 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на даний житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки у ОСОБА_1 право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації та оскільки відсутня адреса житлового будинку (а.с.14).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 №1071/01-16 від 04.07.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копії заяви ОСОБА_1, що мається в спадковій справі вбачається, що після померлого ОСОБА_5, який помер 06.11.2015 року, останнє місце проживання якого с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1, будь-які інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не надходили, претензії кредиторів не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.а.с.34-37).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Отже, системний аналіз наданих позивачем у справі доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5 і також є такою, що належним чином заявила про прийняття нею спадщини, подавши до відповідного нотаріуса заяву про прийняття спадщини. При цьому, з урахуванням постанови приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 17.05.2016 року позивач ОСОБА_1 не може у встановленому порядку отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння, оскільки у ОСОБА_1 право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації та оскільки відсутня адреса житлового будинку.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_11 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, проаналізувавши в своїй сукупності відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та доведеності прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5, з урахуванням мотивів відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що з урахуванням заявлених позовних вимог є передбачені законом підстави для визнання того, що на момент смерті 06.11.2015 року ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ.б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1, та в порядку спадкування за законом, необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Устивиця, вул. Центральна (Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ.б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати, що на момент смерті 06 листопада 2015 року ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Устивиця, вул. Центральна (колишня вул.Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ.б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Устивиця, вул. Центральна (колишня вул. Леніна), 27 Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.-Б), літньої кухні (літ.-б), літньої кухні (літ.б-1), погріба вхідного (літ.-В), гаража (літ.-Г), сараю (літ.-Д), огорожі №1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя