Єдиний унікальний номер 227/2520/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1648/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В., Соломахи Л.І.,

секретар Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Обслуговуючий кооператив «ЖБК Осокорки»,про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року фізична особа-підприємець- ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Обслуговуючий кооператив «ЖБК Осокорки»,про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Обслуговуючий кооператив «ЖБК Осокорки», про стягнення грошових коштів.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та закрити провадження у справі у зв'язку з непідсудністю справи Добропільському міськрайонному суду Донецької області, але доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а саме з порушенням підвідомчиності, оскільки справа підвідомча господарському суду.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином/а.с.71-72/.Крім того, ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги, з наступного.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 вважає, що ухвала судді про відкриття провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2,який був арбітражним керуючим/ ліквідатором/ у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ,про стягнення грошових коштів, прийнята з недотриманням судом першої інстанції правил підсудності, але скаргу обґрунтував непідвідомчиностю справи суду загальної юрисдикції, вказуючи на те, що відповідно до закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори.

Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

У статті 293 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Зокрема, згідно з п. 5 зазначеної статті оскаржуються ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі у разі недотримання правил підсудності.

Конституційний Суд України, аналізуючи положення статті 293 ЦПК України у взаємозв'язку з п. 8 ч. 3 ст. 129 Основного Закону України, висловив правову позицію щодо можливості апеляційного оскарження ухвал суду, якщо закон не містить прямої заборони на таке оскарження (абзаци 5, 7, підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010, абзац 4 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 28 квітня 2010 року N 12-рп/2010).

Чинне процесуальне законодавство, зокрема статті 122, 293 ЦПК України не містять заборони на оскарження окремо від рішення суду ухвал про відкриття провадження у справі з підстав непідвідомчості спору суду загальної юрисдикції.

Отже, системний підхід до розуміння змісту п. 5 ч. 1 ст. 293 цього Кодексу дає підстави зробити висновок, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у справі у разі недотримання правил як підсудності так і юрисдикції.

Апеляційним судом встановлено, що 22 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до громадянина України ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів/ а.с.1 - 4/;

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за реєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за реєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Враховуюче наведене, довід скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності не є обґрунтованим.

Довід скарги щодо порушенням судом першої інстанції при відкритті провадження правил підвідомчості також не є обґрунтованими з наступного.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з роз'яснень наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (стаття 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

З урахуванням наведеного, при визначенні підвідомчості справи господарським судам, чи судам загальної юрисдикції потрібно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, а не лише із суб'єктивного складу учасників правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.12.11 року порушена справа до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про визнання банкрутом/а.с.5 -8/;

Постановою Господарського суду м. Києва від 20.12.2011 року, фізичну особу- підприємця ОСОБА_3визнано банкрутом та призначено ліквідатором ОСОБА_2./ а.с.9-12/;

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 травня 2013 року/а.с.30-32/ ОСОБА_3як громадянка України, та ОСОБА_2 як арбітражний керуючий ФОП ОСОБА_3, продали ОК «ЖБК Осокорки» земельну ділянку площею 0,0677, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2/а.с.30-32/;

21 травня 2013 року Постановою Вищого господарського суду України провадження у справі про банкрутство Ф.О. ОСОБА_3 припинено у зв'язку з тим, що провадження про банкрутство ФОП ОСОБА_3 судом першої інстанції було порушене і здійснювалося в подальшому з невірним застосуванням норм чинного законодавства./а.с.22-28/;

Як вбачається з позову, ФОП ОСОБА_3, звернулася до відповідача- громадянина України ОСОБА_2 як до фізичної особи, а не до арбітражного керуючого ФОП ОСОБА_3, оскільки провадження у справі про банкрутство Ф.О. ОСОБА_3 припинено, й вважає, що фактичним володільцем коштів, які ОК «ЖБК Осокорки» перерахувало за замельну ділянку є відповідач.

Хоча відносини між сторонами й виникли під час проведення процедури банкрутства, предметом позову є захист цивільних прав та інтересів позивачки,як власника земельної ділянки, щодо цивільно-правової угоди, якою, на її думку, порушені її цивільні права, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОК «ЖБК Осокорки».На час подання позову, провадження у справі про банкрутство Ф.О. ОСОБА_3 припинено у зв'язку з тим, що провадження про банкрутство ФОП ОСОБА_3 судом першої інстанції було порушене і здійснювалося в подальшому з невірним застосуванням норм чинного законодавства.

Тоб-то розгляд зазначеного спору з підстав, викладених вище, не належить до компетенції господарських судів,а згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦПК України та ст. 12 ГПК України належить до суду загальної юрисдикції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали судді першої інстанції про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст.293, 303, 307, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Обслуговуючий кооператив «ЖБК Осокорки» про стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді : О.В.Осипчук

Л.І.Соломаха