Справа № 159/3785/16-ц
Провадження № 2/159/1381/16
10 листопада 2016 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Лесика В.О.,
при секретарі Жукової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 002715 від 31.03.2016 року та стягнення коштів.
В обґрунтування заявленого позову зазначив, що він знайшов в мережі Інтернет оголошення щодо продажу нового міни-трактора Dongfend DF 244DH (244 Е) за ціною 187300,00 грн. Його така ціна зацікавила і він зателефонував за вказаним номером, відповів представник «Лізингова компанія «Ваш Авто». В ході телефонної розмови йому повідомили, що дійсно такий міні-трактор є, зараз його ціна 187300,00 грн., що він можу отримати його в лізинг.
Перед укладенням договору менеджером (представником) ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не було роз'яснено йому призначення платежу в сумі 23 000 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізинюдавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Разом з цим його було переконано, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. Такого висновку він дійшов зі слів менеджера компанії та призначення платежу, що був зазначений в рахунку для оплати, наданим цим же менеджером. Протягом обіцяних 10 днів предмет лізингу йому так і не переданий. Він неодноразово телефонував до відповідача, в ході телефонної розмови його переконували, що міні-трактор буде. Так і не дочекавшись предмета лізингу, він звернувся до ТзОВ з претензією щодо належного виконання з їх сторони договору лізингу, однак обгрунтованої відповіді так і не отримав.
Вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії було введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти йому не повернуть, та можливості розірвати договір без втрати сплачених ним коштів у сумі 23 000 грн. договір не передбачає, що є порушенням його прав споживача.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно ч.5 п.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювали ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послу в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» безпосередньо поширюється на правовідносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є не справедливими.
Згідно з ч. 2 ст. 18 цього ж Закону, умови договору є несправедливими, якщо суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків.
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦІ України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.
При цьому, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей перелік не є вичерпним.
Вважає, що договір фінансового лізингу №002715 від 31.03.2016 р., в тому числі додатки № 1, №2, необхідно визнати недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме стягнення з відповідача на його, користь коштів, внесених при укладенні договору в сумі 23 000 грн., виходячи з наступного.
В укладеному договорі фінансового лізингу №002715 від 31.03.2016 року несправедливими є наступні умови:
Пункт 1.5 Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед Лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо предмета Лізингу.
Однак, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місце знаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже така умова є несправедливо.
Пункт 3.2.6 відповідно до якого лізингодавець має право розірвати договір в «односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору.
При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору. Тобто лізингодавець надав собі право розірвати договір на власний розсуд, не попередивши лізингоодержувача, без з'ясування причин та обставин, не вживши можливості пояснити ситуацію. Однак споживачеві таке право не надається.
Пункт 5.4 - лізингодавець звільнив себе від відповідальності щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу. Тобто у разі смерті або травмування лізингоодержувача з вини виконавця договору останній не понесе ніякої відповідальності.
Пункт 5.5 - будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмета лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід'ємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, які були зроблені без письмової згоди лізингодавця, стають власністю лізингодавця та підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобов'язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має право на відшкодування цих витрат за рахунок лізингових платежів.
В той же час. п. 5.6 передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції.
Ці пункти є суперечливими. Тобто, лізингоодержувач у разі неповідомлення лізингодавця не має права робити зміни, і в той же час зобов'язаний це робити. Це є несправедливим відносно лізингоодержувача, адже він не має змоги відшкодувати витрати, зроблені у зв'язку зі змінами предмета лізингу згідно законодавства і це на користь лізингодавця.
Пункт 5.7. - на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи фарс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі.
Ця умова договору є несправедливою по відношенню до лізингоодержувача, адже якщо лізингоодержувач не має можливості виконати свої зобов'язання за договором з незалежних від нього причин, компанія односторонньо розриває договір, не повертаючи при цьому кошти та неповертаючи предмет лізингу (п.п. 3.2.3, 3.2.4, 3.2.6). В той же час компанія не обмежила себе на нові зобов'язанням.
Пункт 10.5 - у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів Лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.
Не визначено що це за платежі, від чого вони залежать, що є порушенням чинного законодавства. Лізингодавець в односторонньому порядку з будь-яких причин надав собі можливість збільшувати розмір платежів, що змінює умови договору, при цьому не надаючи лізингоодержувачу відмовитися. Передбачений лише імперативний порядок прийняття змін. Ця умова договору є несправедливою відносно позивача та суперечить законодавству.
Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 стор. 7 Договору). Договір за змістом теж свідчить про право лізингодавця в двосторонньому порядку змінювати платежі, що - несправедливо.
Пункт 10.11. - Лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмету лізингу.
Цей пункт також є несправедливим, оскільки лізингодавець може збільшувати розмір лізингових платежів, лізингоодержувач зобов'язаний погоджуватись. В той час, лізингоодержувач ніяк не може вплинути на розмір лізингових платежів. Якщо предмет лізингу буде відсутній з вини лізингодавця, лізингоодержувач всеодно зобов'язаний сплачувати рахунки.
Крім того, цей пункт Договору суперечить Цивільному Кодексу України. Частиною 4 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач (лізингоодержувач) має право вимагати завершення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування предметом істотно зменшилася. При застосуванні цієї норми до лізингових зобов'язань варто зважати на те, що, по-перше, за обставини, які впливають на істотне зменшення можливості користування предметом лізингу, лізингоодержувач не відповідає; по-друге, істотне зменшення можливості користування предметом лізингу може статися з вини лізингодавця, інших осіб або внаслідок випадку. Відповідно, керуючись нормою цієї статті, лізингоодержувач має право вимагати від лізингодавця зменшення розміру лізингових платежів.
Пункт 9.4. - у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів.
Передбачено, що лізингодавець має право збільшити розмір лізингових платежів на умовах, не передбачених договором (на власний розсуд), однак лізингоодержувачу не має можливості відмовитися від збільшення платежів. Разом з цим не передбачено можливості повернути сплачені кошти. Це є жорстким порушенням "як Закону України «Пре захист прав споживачів», так і Цивільного Кодексу України. Стаття 627 ЦК Україна наголошує на свободі договору, втім застерігає, що під час укладення договор) враховуються обмеження встановлені вимогами ЦК, інших актів цивільного законодавства, з урахуванням звичаїв ділового обігу, вимог розумності та справедливості. Вартість послуг за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору в розмірі 23 000 грн., які він оплатив відповідачеві, не відповідає обсягу робіт, які ним отримано. Вважає, що ця сума є значно завищеною, оскільки відповідач фактично не здійснив жодних витрат на організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням даного договору, крім витрат на роздруківку тексту договору та заповнення декількох рядків та реквізитів лізингоодержувача у тексті договору рукописним текстом. Крім того, ніяким чином не обгрунтовано співмірність розміру платежу за організацію, підготовку та укладення даного договору і виконаній послузі, яка не є лізинговим платежем. Такі умови договору є несправедливими.
Відповідно до ч.2 п.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому. Оскільки за умовами спірного Договору лізингу, виконання зобов'язання відповідача за ним ставиться в залежність від факту внесення ним «адміністративного платежу» за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, вважає, що є всі підстави для визнання даного договору недійсним в цілому.
Крім того, несправедливими є умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання Договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку лізингодавця. Метою Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», як сказано в його преамбулі - є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, а отже, і користувачів лізингу.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити - порядок зміни і припинення дії договору.
Однак даним договором не передбачено порядок зміни і припинення дії договору у зв'язку з невиконанням лізингодавцем своїх зобов'язань, що призводить до дисбалансу договірних відносин та недійсності договору фінансового лізингу.
Договір не містить умов про відповідальність лізингодавця. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Однак, розділом 12 договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, п.п. 12.1-12.13 договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.
Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Отже, можна прийти логічного висновку щодо недійсності положень розділу 12 договору. Оскільки вони встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати сплачені позивачем кошти у випадку дострокового розірвання договору.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів «підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з ним договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 23 000 гривень під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не сплачується в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній спосіб досягають згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в становлений спосіб вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все. що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
З наведеного вбачається, що Договір фінансового лізингу № 002715 від 31.03.2016 р.
по самій природі є несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови якого,
призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця і вказане свідчить про диспропорцію між правами та обов'язками його сторін.
Несправедливі умови договору лізингу, які порушують принцип добросовісності
призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають
шкоди споживачеві і є, на його думку, достатніми підставами для визнання недійсним
даного договору лізингу із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.
В судове засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши письмі заперечення на позовну заяву в обґрунтування яких зазначив, що
В судове засідання представник відповідача не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, будь-яких заперечень щодо поданого позивачем позову від нього не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 31.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем було укладено Договір фінансового лізингу за № 002715 на придбання міні-трактора «Dongfend 244» вартістю 7041,35 доларів США., що еквівалентно на час укладення договору 187300,00 грн.
На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1, № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу, який був обраний самостійно.
Отже, на відносини, які виникли між позивачем та відповідачем у звязку з укладенням договору фінансового лізингу, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Кодексу.
Ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Із п. 2 ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» члідує, що у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», цей перелік не є вичерпним.
Задовольняючи частково позов, суд виходить з того, що договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця і вказане свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обовязками сторін.
Суд вважає, що несправедливі умови договору лізингу, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві є достатніми підставами для визнання недійсним даного договору лізингу із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.
Відповідно до ст. 1 п. 1.4 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про якого в договорі і додатках до нього взагалі відсутні.
Згідно ст. 1 п. 1.5 Договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу предмета лізингу.
У п. 10.5 ст. 10 Договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 ст. 10 Договору). Договір за змістом теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити.
Частиною 2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу.
Відповідно до пп.2 п.6 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Оскільки за умовами спірного Договору лізингу, виконання зобов'язання відповідача за ним ставиться в залежність від факту внесення позивачем «адміністративного платіжу» за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, наявні підстави для визнання договору недійсним в цілому.
Суд вважає несправедливим в розумінні ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» п. 3.2.3 та п. 3.2.1 (ст. 3) Договору відповідно до яких визначено, що згідно п. 3.2.3 (ст. 3) лізингодавець має право залишити предмет лізингу в своєму салоні в разі наявності несплаченого лізингоодержувачем лізингового платежу в строки та у порядку передбаченими даним Договором. В таком випадку, предмет лізингу залишається в салоні лізингодавця до моменту погашення заборгованості по умовам даного Договору, але не більге 1 (одного) календарного місяця. У разі непогашення заборгованості лізингоодержувачем протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту виникнення такої заборгованості та після закінчення місячного терміну, вказаного в даному пункті, даний Договір вважається таким, що втратив силу та є розірваним лізингодавцем за порушення лізингоодержувачем умов даного договору.
Відповідно до ст. 3 п. 3.2.1 Договору з метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань по даному договору, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача надати, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги, додаткової гарантії у вигляді Договору поруки. При укладенні договору поруки поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. У випадку коли предмет лізингу вже передано лізингоодержувачу, а останній не виконує вимогу, щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій визначених даним пунктом.
Відповідно до ст. 3 п. 3.2.6 Договору лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. При цьому, лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.
Згідно ст. 3 п. 3.2.7 Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У таком випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу.
Тобто можливість лізингодавця без зясування причин неможливості повного виконання зобовязання лізингоодержувачем фактично розірвати договір в односторонньому порядку, при цьому залишити за собою сплачений обовязковий адміністративний платіж, який поверненню не підлягає в жодному випадку, а при розірванні договору повертає лізингоодержувачу тільки 40 відсотків від сплаченого Авансованого платежу, як штраф за дострокове розірвання договору (п. 12.1 ст. 12).
До несправедливих суд відносить також і п. 10.15 (ст. 10) Договору, відповідно до якого у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.
Отже, з підстав викладених вище, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, визнавши укладений лізинговий договір недійсним.
Таким чином, суд вважає, що оспорюваний Договір фінансового лізингу № 002715 по своїй природі є несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди спаживачеві.
Крім того, згідно з ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 23, 203, 215, 216, 634, 638, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 16-19 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд -
Визнати договір Фінансового лізингу № 002715 від 31.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним.
Стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.