У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року заступник прокурора м. Львова в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Червоноградська автобаза» (далі - ВАТ «Червоноградська автобаза») звернувся до суду з указаним вище позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, у якому просив витребувати майно з чужого незаконного володіння, визнати право власності на майно.

На обґрунтування позовних вимог заступник прокурора м. Львова посилався на те, що ВАТ «Червоноградська автобаза» на праві власності належали об'єкти нерухомого майна, які знаходилися по АДРЕСА_1 а саме: приміщення складу площею 103,5 кв. м, виробнича будівля - 395,2 кв. м, приміщення гаражів - 367,1 кв. м.

15 листопада 2007 року власником вищевказаного нерухомого майна стало підприємство з іноземними інвестиціями «Укртехсплав» (далі - ПзІІ «Укртехсплав») на підставі рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» та виконавчих листів Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2007 року.

28 листопада 2007 року між ПзІІ «Укртехсплав» та товариством з обмеженою відповідальністю «Армада» (далі - ТОВ «Армада» - укладено договори купівлі-продажу приміщення гаражів, літера «А-1», цегла, загальною площею 367,1 кв. м; виробничого будинку, літера «Б-1», цегла, загальною площею 395,2 кв. м; приміщення складу, літера «В-1», цегла, загальною площею 103,5 кв. м, які знаходилися за вказаною адресою.

В подальшому ТОВ «Армада» вищевказані об'єкти нерухомого майна продало відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_5

27 липня 2013 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,4037 га, розташовану на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв.м - літера «Б-1», що розташоване за вказаною адресою та 63/100 частини приміщення за зазначеною адресою.

Вказуючи, що відчуження спірного майна відбулося з порушенням ч. ч. 18, 19 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», а також Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без затвердженого плану санації та його погодження з Фондом державного майна України і державним органом з питань банкрутства, заступник прокурора м. Львова просив витребувати у ОСОБА_3 та передати ВАТ «Червоноградська автобаза» наступне нерухоме майно: нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м (літера «Б-1»); 63/100 частки нежилого приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1»); витребувати у ОСОБА_5 та передати ВАТ «Червоноградська автобаза» наступне нерухоме майно: нежиле приміщення складу площею 103,5 кв. м (літера «В-1»), 37/100 частини нежилого приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1») та визнати за ВАТ «Червоноградська автобаза» право власності на нежиле приміщення гаражів площею 367,1 кв. м (літера «А-1»), нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м (літера «Б-1»), нежиле приміщення складу площею 103,5 кв. м (літера «В-1»).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26 січня 2016 року позовні вимоги заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі ВАТ «Червоноградська автобаза» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 та передано ВАТ «Червоноградська автобаза» нерухоме майно: нежиле приміщення виробничого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (площею 395,2 кв. м; літ. «Б-1»); 63/100 частини нежилого приміщення гаражів, розташованого по АДРЕСА_1 (площею 367,1 кв. м; літ. «А-1»). Витребувано у ОСОБА_5 та передано ВАТ «Червоноградська автобаза» нерухоме майно: нежиле приміщення складу, розташоване по АДРЕСА_1 (площею 103,5 кв. м; літ. «В-1»); 37/100 частини нежилого приміщення гаражів, розташованого по АДРЕСА_1 (площею 367,1 кв. м; літ. «А-1»). Визнано за ВАТ «Червоноградська автобаза» право власності на наступне нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1: нежиле приміщення гаражів (площею 367,1 кв. м; літ. «А-1»), нежиле приміщення виробничого будинку (площею 395,2 кв. м; літ. «Б-1») та нежиле приміщення складу (площею 103,5 кв. м; літ. «В-1»). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2016 року рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на майно скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позову про визнання права власності на майно не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що наявні підстави для витребування об'єктів нерухомого майна в останніх власників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 388 ЦК України, оскільки спірне майно вибуло з володіння ВАТ «Червоноградська автобаза» не з його волі. Крім того, наявні підстави для визнання права власності на спірне нерухоме майно за ВАТ «Червоноградська автобаза».

Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне майно та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлені вимоги ґрунтуються на положеннях п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, що, у свою чергу, виключає застосування правового механізму захисту права власності ВАТ «Червоноградська автобаза» на спірне нерухоме майно шляхом визнання права власності з підстав, встановлених ст. 392 ЦК України. З рештою висновків суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ВАТ «Червоноградська автобаза» на праві власності належали об'єкти нерухомого майна, які знаходяться по АДРЕСА_1 а саме: приміщення складу площею 103,5 кв. м, виробнича будівля площею 395,2 кв. м, приміщення гаражів площею 367,1 кв. м.

15 листопада 2007 року власником вказаного нерухомого майна стало підприємство з іноземними інвестиціями «Укртехсплав» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» та виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2007 року по справі № 2106/2007.

Відповідно до висновку експерта, проведеного науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2012 року № 44/06-68 печатка суду на виконавчому листі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2007 року за рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» виконана на копіювально-розмножувальній техніці за допомогою струйного принтеру.

28 листопада 2007 року між ПзІІ «Укртехсплав» та ТОВ «Армада» було укладено договори купівлі-продажу приміщення гаражів літера «А-1», цегла, загальною площею 367,1 кв. м; виробничого будинку літера «Б-1», цегла, загальною площею 395,2 кв. м; приміщення складу літера «В-1», цегла, загальною площею 103,5 кв. м, які знаходилися за вказаною адресою. Згідно із вказаними договорами за ТОВ «Армада» зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно та видано відповідні витяги від 10 грудня 2007 року № 16975233, № 16975182, № 16975287.

22 січня 2008 року ТОВ «Армада» продало ОСОБА_3 нежитлове приміщення виробничого будинку загальною площею 395,2 кв. м, що в плані позначено літерою «Б-1».

22 січня 2008 року ТОВ «Армада» продало ОСОБА_5 нежитлове приміщення складу загальною площею 103,5 кв. м, що в плані позначено літерою «В-1».

На підставі зазначеного договору у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_5 (відповідно 37/100 та 63/100 частини) відчужено нежиле приміщення гаражів загальною площею 367,1 кв. м, що на плані позначено літерою «А-1».

27 липня 2013 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,4037 га, розташовану на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району, Волинської області для розміщення та обслуговування гаражів і складських приміщень, нежиле приміщення виробничого будинку площею 395,2 кв. м - літера «Б-1», що розташоване за вказаною адресою та 63/100 частини приміщення за зазначеною адресою.

З матеріалів справи убачається, що рішенням господарського суду Львівської області від 4 квітня 2013 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду Львівської області від 30 вересня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 24 грудня 2013 року, у справі за позовом прокурора м. Львова в інтересах держави в особі ВАТ «Червоноградська автобаза» до ПзІІ «Укртехсплав», ТОВ «Армада», державного підприємства з іноземними інвестиціями «Техінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та зобов'язання до вчинення реєстраційних дій, встановлено, що право власності за ПзІІ «Укртехсплав» зареєстровано на підставі рішення третейського суду та акту-приймання передачі, які не можуть визнаватися правовстановлюючим документами для виникнення (переходу) права власності на об'єкти нерухомого майна; передача спірного майна здійснена на підставі виконавчого документа, який судом не видавався, відчуження нерухомого майна ВАТ «Червоноградська автобаза» відбулося з порушенням ч. ч. 18, 19 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», а також Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без затвердження плану санації та його погодження з Фондом державного майна України і державним органом з питань банкрутства, а також те, що передача спірного майна була здійснена на підставі виконавчого документа, який судом не видавався.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами також установлено, що володільцями спірного нерухомого майна на час розгляду справи є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно із ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Згідно із п. п. 26, 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких, наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що спірне майно вибуло із законного володіння ВАТ «Червоноградська автобаза» поза волею власника, надалі неодноразово продано за договорами купівлі-продажу, останніми володільцями спірного майна є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є добросовісними набувачами, до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 388 ЦК України, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Доводи касаційних скарг висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 січня 2016 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта