УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», треті особи: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_5, про стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом,посилаючись на те, що 12 квітня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля марки «ГАЗ 205-222», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, унаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася за участі забезпечених транспортних засобів, під керуванням осіб, цивільно-правова відповідальність яких була застрахована відповідно страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія») та товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»), водії склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, визначивши винним у дорожньо-транспортній пригоді водія ОСОБА_5, тому позивач вважав, що страхове відшкодування повинно здійснити ТДВ СК «Альфа-гарант», у виплаті якого йому безпідставно відмовлено.

Ураховуючи зазначене та уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути на його користь 10 490 грн 821 коп. невиплаченого страхового відшкодування, 5 310 грн 86 коп. інфляційних втрат з 26 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року, 3 372 грн 57 коп. пені з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, 239 грн 71 коп. - 3% річних з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, 4 тис. грн витрат, яких він зазнав у зв'язку із відновленням свого порушеного права, а всього - 23 413 грн 95 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 10 490 грн 81 коп. суму страхового відшкодування, 5 310 грн 86 коп. - інфляційних втрат за період з 26 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року, 3 372 грн 57 коп. - пені за період з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, 239 грн 71 коп - три відсотки річних за період з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, а всього 19 413 грн 95 коп. У задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 4 тис. грн витрат, яких позивач зазнав у зв'язку з відновленням свого порушеного права - відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У решті судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальністю особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судами установлено, що 12 квітня 2014 року на АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки «ГАЗ 205-222», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а ОСОБА_4 у СТДВ «Гарантія», що підтверджується відповідними полісами: від 10 квітня 2014 року та від 9 квітня 2014 року.

Судами також установлено, що у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди за відсутності травмованих (загиблих) людей та з огляду на те, що обидва транспортні засоби були забезпеченими, жоден із водіїв не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи з положень ч. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за взаємною згодою спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з якого вбачається, що винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, є ОСОБА_5

Згідно з протоколом огляду транспортного засобу від 30 квітня 2014 року ремонтною калькуляцією від 26 травня 2014 року та звітом про оцінку автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, у результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні ушкодження, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових пошкодженого транспортного засобу складає 12 887 грн 10 коп.

Як убачається з листа відповідача від 18 серпня 2014 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що СТДВ «Гарантія» не було підтверджено чинність полісу на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вказаний поліс видано 9 квітня 2014 року, у той час коли дію ліцензії СТДВ «Гарантія» було зупинено, а відтак, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди поліс не був чинний, тому учасники дорожньо-транспортної пригоди не мали права складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Так, згідно зі страховим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 квітня 2014 року, він набирає чинності з 9 квітня 2014 року та діє до 8 квітня 2015 року, тобто на момент транспортної пригоди зазначений поліс був діючим.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як відсутність підтвердження чинності поліса страхування, відповідачем доказів визнання полісу у встановленому законом порядку недійсним суду не надано. Тому зі страховика підлягає стягненню страхове відшкодування та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень в частині стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року в частині позову ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», треті особи: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_5, про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М. Коротун

О.В.Попович