Справа № 202/4774/16-ц
Провадження № 2/0202/2402/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила визнати його таким, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила, що 20 червня 2014 року вона отримала у дар від ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1. У зазначеному будинку до дарування був зареєстрований власник ОСОБА_3 зі своєю сім'єю. На час дарування позивачці зазначеного будинку, члені сім'ї власника будинку та сам власник у добровільному порядку знялись з реєстраційного обліку окрім відповідача, який є сином колишнього власника будинку ОСОБА_3 Відповідач порушує право користування та розпоряджання позивачки своєю власністю шляхом збереження реєстрації за вищевказаною адресою. Така поведінка відповідачів спричиняє позивачці, як власнику, певні незручності та порушує її права, як власника, надані їй діючим законодавством, що змушує її звертатися до суду.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 2014 року ОСОБА_1 отримала у дар від ОСОБА_3 будинок № АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 20 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1087.

Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 червня 2014 року за № 23268807.

Відповідно до довідки №711 від 07 липня 2016 року, виданої головою квартального комітету №5 Індустріального району м. Дніпропетровська в належному позивачці будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 але фактично за вищезазначеною адресою не проживає.

Судом встановлено, що відповідач є членами сім'ї колишнього власника будинку, у той самий час він не є ані власником, ані співвласником спірного будинку і не є членом сім'ї нового власника будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колишній власник спірного будинку розпорядився належним йому на праві власності будинком шляхом його дарування позивачці. До теперішнього часу укладений договір дарування спірного будинку не був визнаний недійсним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені також у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Отже, право члена сім'ї власника житлового будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Так як житлові права членів сім'ї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивачка, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, з огляду на вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим задовольнити даний позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61,209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин