ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3013/16-ц
провадження № 2/753/3169/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ТОВ " Сервіс -Житло- Комфорт", ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, залучивши в якості третіх осіб ОСОБА_5, ТОВ «Сервіс - Житло- Комфорт» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на той факт, що йому як співробітнику Управління державної охорони України (УДО України) був виданий Ордер № 000294 на право зайняття службового жилого п риміщення, сім'я якого складається з трьох осіб, в тому, що на час роботи на даній посаді надається службове приміщення з 2х кімнат, жилою площею 33,3 кв.м., на підставі Розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 29.01. 2007 року № 95. Він є власником особового рахунку спірної житлової площі і з 2011 року на даній житловій площі зареєстровано три особи, він, його дружина та донька дружини від першого шлюбу. Хоча відповідачка ОСОБА_3 і зареєстрована на спірній житловій площі, але за даною адресою не проживає, оскільки виїхала на постійне місце роботи у м. Житомира, а з 1999 року відповідачка є співвласником помешкання у АДРЕСА_1, де і проживає по теперішній час. Отже, беручи до уваги той факт, що дочка дружини ОСОБА_3 не проживає більше аніж півроку на спільній житловій площі будинку АДРЕСА_2 без поважних причин, та те що, між позивачем та відповідачем відсутній будь-який зв'язок; відповідач не цікавиться станом житлового будинку, не бере ніякої участі в утриманні житла, її особисті речі відсутні; вона за останні декілька років жодного разу не з'являлася у будинку АДРЕСА_2, де проживає позивач та ОСОБА_5, обов'язки по утриманню житлової площі виконує виключно позивач, а тому просить ОСОБА_3 визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір .

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 який діє за договором № 855 про надання послуг у сфері права від 22 січня 2015 року на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3469 ( а.с. 7-8) та за ордером серія КВ № 154180 від 12.02. 2016 року ( а.с. 19) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила у його задоволенні відмовити, пояснивши суду, що вказані доводи позивача є неправдивими, а додані до справи докази є неналежними та недопустимими, оскільки вона проживає у спірній квартирі з дня вселення. В силу обставин ; перебуває на роботі у м. Житомирі, проте кожні вихідні, святкові дні, відпустки вона проживає у вищевказаній квартирі разом зі своєю матір'ю та позивачем. У вказаній квартирі знаходяться її особисті речі. Вона надає частину коштів на утримання вказаної квартири та оплату житлово- комунальних послуг, при цьому зазначаючи, що ордер на право зайняття службового житлового приміщення отримано 02.02.2007 року на сім'ю у складі 3-х осіб, в тому числі і на її. Тому вона вселилась у вказану квартиру на законних підставах, хоча на момент отримання ордера перебувала на навчанні у м. Житомирі. Ще до остаточного переїзду в спірне житло вона влаштувалась на роботу в м. Житомирі. А тому причини її тимчасової відсутності у житловому приміщені, які ніколи не перевищують одного місяця, оскільки вона постійно приїжджає додому, має ключі від квартири і т.д., є поважними. Вона неодноразово намагалась знайти роботу в м. Києві, проте позивач своєю поведінкою навмисно створює неможливі умови для проживання. Між ним та її матір'ю постійно виникають конфлікти, бійки. Позивач погрожує їй розправою, ображає її, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, ходить по квартирі абсолютно без одягу. Для неї , молодої неодруженої дівчини в силу її моральних та релігійних принципів така поведінка є неприпустимою. Тому, її робота та тимчасове проживання в м. Житомирі є вимушеним в силу неправомірних дій позивача.

Представник відповідачки ОСОБА_4, який діє за довіреністю НАІ 149252 від 07.06.2016 року ( а.с. 141) позовні вимоги не визнав, підтримуючи правову позицію свого довірителя, при цьому надавши свої письмові заперечення від 15.06. 2016 року ( а.с. 138-140) та просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа: ТОВ «Сервіс - Житло- Комфорт» в судове засідання не направило свого представника, про те, через загальну канцелярію за вх. № 31631 від 16.06. 2016 року надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника ( а.с.150).

Третя особа: ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, та просила у їх задоволенні відмовити, оскільки, причини тимчасової відсутності її доньки, яка до того ж не перевищує шестимісячний термін, є поважними, вважає позов пред'явлений позивачем безпідставним, надуманим, таким що суперечить нормам законодавства про захист прав особи на житло .

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_7, відповідачку, представника відповідачки ОСОБА_4, третю особу ОСОБА_5, допитавши свідків під присягою ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши письмові заперечення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належить до комунальної власності, тому спірні правовідносини регулюються нормами глави 2 Житлового кодексу України «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду».

Відповідно до ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 000294 від 02.02. 2007 року, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва від 29.01. 2007 року № 95 , на сім'ю в складі трьох осіб, а саме: позивача ОСОБА_6, відповідачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 було надано право на зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.52).

Відповідно до довідки форма № 3 №18 від 19.01.2015 року, виданої ТОВ «Сервіс - Житло- Комфорт» , у квартирі АДРЕСА_2 з 2011 року зареєстровані: позивачОСОБА_6 - власник особового рахунку, відповідачка ОСОБА_3 - донька дружини та третя особа ОСОБА_5 - дружина (а.с.53).

Відповідачка ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 починаючи з початку реєстрації та по сьогоднішній день не проживає та особисті речі відсутні, що підтверджується актами підтвердженими директором ТОВ «Сервіс - Житло- Комфорт» ОСОБА_12 за участю мешканців будинку від 30.01.2015 року, від 31.07.2015 року та від 08.02.2016 року (а.с. 56 - 59) .

Разом з тим, факт не проживання відповідачки за зареєстрованою адресою підтверджують допитані в судовому засіданні 01.09. 2016 року свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 ( а.с. 185- 190).

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України),необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності

Відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала, що вона не проживає у квартирі АДРЕСА_2 з 2011 року, оскільки працює в прокуратурі Житомирської області на посаді головного спеціаліста відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області з 11 січня 2011 року, вказаний факт підтверджується листом начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Житомирської області старшого радника юстиції О.Башинського за № 11-286 вих.16 від 16.05. 2016 року ( а.с. 156; 157).

Водночас, не спростовувала той факт, що на праві сумісної власності є власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією свідоцтва № 31314 від 30.03. 1999 року ( а.с.54) у якій і проживає на даний час, у спірну квартиру приїжджає в гості до своєї мами на вихідні та святкові дні, вказаний факт підтвердили у судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який веде журнал відвідин у будинку АДРЕСА_2 та свідок ОСОБА_11 яка приходила в гості саме у вихідний день до своєї подруги ОСОБА_5 та підтвердила, що відповідачка приїжджала в гості до своєї мами саме у вихідний день, оскільки вона працює у м. Житомирі тривалий час і там у неї є своє житло.

Твердження відповідачки про те, що її тривале не проживання в спірній квартирі було викликане поважними причинами, а саме: конфліктними ситуаціями які створював позивач та тривалим перебуванням у м. Житомирі, пов»язану з характером її роботи не є переконливими, оскільки не підтверджені достатніми і належними доказами, зокрема зверненнями до правоохоронних чи житлових органів з приводу бронювання житла та перешкод позивачем в користуванні квартирою.

Водночас, в матеріалах справи містяться звернення до правоохоронних органів та відповіді на звернення саме третьої особи ОСОБА_5 ( а.с.145-148), що має місце конфліктної ситуації між подружжям, оскільки в ході перевірок було проведено профілактичну бесіду обом сторонам конфлікту що до недопущення в подальшому подібних ситуацій, а в подальшому, як встановлено в судовому засіданні призвело до розірвання шлюбу, а тому не можуть бути допустимими доказами та покладені в основу рішення в даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Положення зазначеної норми закону не обмежує право члена сім'ї наймача ставити питання про визнання інших членів сім'ї наймача ( в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

За змістом зазначеної норми закону всі члени сім'ї наймача мають не тільки рівні права, а й несуть солідарну відповідальність з наймачем за зобов'язаннями, що випливають з договору найму, в тому числі і обов'язок внесення плати за користування житлом (квартирна плата) та комунальними послугами.

Відповідачка ОСОБА_3. не надала допустимих доказів на підтвердження виконання нею обов'язку по оплаті за житло та комунальні послуги. Її твердження про те, що вона передавала кошти на оплату цих послуг її матері непереконливі з огляду на те, що як вбачається з квитанцій про оплату комунальних платежів, послуг за електроенергію, централізоване постачання холодної води та водовідведення, утримання будинків та при будинкової території, оплата здійснювалася в електронному режимі з карткового рахунку позивача ОСОБА_6 ( а.с. 15 -18; 82-122).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає у спірному житлі з 2011 року без поважних причин, а тому суд, вважає, що вона втратила право на користування житлом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, та на підставі ст. ст.9, 64, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ТОВ " Сервіс -Житло- Комфорт", ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, фактичне місце проживання : АДРЕСА_3, місце реєстрації у АДРЕСА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, фактичне місце проживання : АДРЕСА_3, місце реєстрації у АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого у АДРЕСА_2, судові витрати у вигляді судового збору при подачі позовних вимог у розмірі 551 ( п"ятсот п"ятдесят одну) гривню 20 коп. та судовий збір про витребування доказів у розмірі 275 ( двісті сімдесят п"ять) гривень 61 копійку, а разом 826 ( вісімсот двадцять шість) гривень 81 копійка.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК