Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/1912/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/778/3249/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Дзярука М.П.

Кухаря С.В.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Акварт - Україна», про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 24.09.2007 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Акварт-Україна» був укладений кредитний договір № КР 64-2007 із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 1 від 16.11.2007 року до кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007р. та договору № 2 від 01.07.2008р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007р.

За положеннями п. 1.1 та п. 2.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати ТОВ «Акварт-Україна» кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 830 900 грн. на термін по 23.09.2009 року на умовах, передбачених цим кредитним договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених ним. Згідно п. 4.2 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки у розмірі 21 % річних.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав ТОВ «Акварт-Україна» кредит в розмірі 830 900 грн., що підтверджується випискою з позичкового рахунку, який належить ТОВ «Акварт-Україна».

Згідно п. 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів погашення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісій за надання та управління кредитом, передбачених цим договором, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Станом на 05.03.2014 року заборгованість ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором становить 1 257 464,65 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 830 875 грн., заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 238 996,71 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості - 187 592,94 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором між Банком та майновими поручителями - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір ДЗ № 127-07 від 21.11.2007 року. Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавці забезпечують іпотекою виконання всіх зобов'язань ТОВ «Акварт-Україна», в тому числі тих, що можуть виникнути в майбутньому, за кредитними договорами, що укладені між Банком та позичальником.

Згідно п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є об'єкт нерухомості - трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Пунктом 2.6.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель, тобто Банк, у випадку невиконання будь-якого із зобов'язань, що забезпечені іпотекою, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, п.п. 2.6.2 іпотечного договору також передбачено, що у разі ліквідації, реорганізації, припинення підприємницької діяльності ТОВ «Акварт-Україна» незалежно від строку настання виконання позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором, Банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а за положеннями п.п. 2.6.5 іпотечного договору Банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, об'єкт нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початкового ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Грошові кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, а саме, об'єкту нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, спрямувати на погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» перед AT «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № КР 64-2007 від 24.09.2007 року в розмірі 1 257 464,65 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «ТАСКОМБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «ТАСКОМБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в позові не вказана вартість предмету іпотеки, не надано оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Також, Банком не надано витягу з реєстру обтяжень нерухомого майна щодо квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Отже, суд не має можливості перевірити чи є ПАТ «ТАСКОМБАНК» зареєстрованим заставодержателем цієї квартири, чи має він переважне право перед іншими заставодержателями, якщо такі є.

Однак, з такими висновками суду не можна погодитися з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.09.2007 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Акварт-Україна» був укладений кредитний договір № КР 64-2007. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 250 000 грн. на термін по 23 вересня 2009 року, на умовах, передбачених цим договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених цим договором. Згідно п. 4.2 кредитного договору позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 18 % річних. У випадку невиконання позичальником зобов'язань, встановлених цим договором, а саме п. 3.1.4 та п. 3.1.5 договору, встановлюється підвищена процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 21 % (т. 1, а.с. 5-7, 8-11).

Згідно п. 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів погашення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісій за надання та управління кредитом, передбачених цим договором, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Строк позовної давності по будь-яких грошових вимогах Банку до позичальника, що випливає з цього договору, встановлюється тривалістю 5 років (п. 6.6 кредитного договору).

16.11.2007 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та ТОВ «Акварт-Україна» була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007р., відповідно до якої сторони домовились, що Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії в розмірі 830 900 грн. на термін до 23 вересня 2009 року, на умовах, передбачених даним договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених цим договором (т. 1, а.с. 12).

За положеннями п. 3 додаткової угоди № 1 сторони домовились викласти п. 3.1.2 кредитного договору в наступній редакції: 3.1.2 Цілком повернути Банку кредит не пізніше терміну, зазначеного в п. 1.1. цього договору згідно наступного графіку:

- 30.04.2009 - 50 000 грн.;

- 29.05.2009 - 50 000 грн.;

- 30.06.2009 - 50 000 грн.;

- 31.07.2009 - 50 000 грн.;

- 31.08.2009 - 50 000 грн.;

- 23.09.2009 - 580 900 грн.

01.07.2008 року між ВАТ «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» та ТОВ «Акварт-Україна» було укладено договір № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007р., відповідно до якого п. 4.2 кредитного договору викладено у наступній редакції: «4.2. Відсотки за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки у розмірі 21% річних» (т. 1, а.с. 13).

В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Акварт-Україна» за кредитними договорами між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та майновими поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 21.11.2007 року було укладено іпотечний договір № 127-07. Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору іпотекодавці забезпечують іпотекою виконання усіх зобов'язань ТОВ «Акварт-Україна», в тому числі тих, що можуть виникнути в майбутньому, за кредитними договорами, що укладені між Банком та позичальником (т. 1, а.с. 14-18).

Як зазначено у п. 1.1.2. іпотечного договору, відповідачі забезпечують іпотекою вимоги Банку до ТОВ «Акварт - Україна», що випливають з кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007 року та додаткової угоди до нього.

Предметом іпотеки є об'єкт нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.03.2004 року в книзі 188, номер запису 34515 (п.п. 1.2, 1.3 іпотечного договору).

Пунктом 2.6.1 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання будь-якого із зобов'язань, що забезпечені іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а за положеннями п.п. 2.6.5 іпотечного договору Банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Сторони іпотечного договору погодили вартість предмету іпотеки в розмірі 332 138,50 грн. (п. 1.4. іпотечного договору).

Строк позовної давності з будь-яких вимог іпотекодержателя до іпотекодавців, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю 5 років (п. 6.3. іпотечного договору).

За правилами ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як зазначалося вище, строк позовної давності по будь-яких грошових вимогах Банку до позичальника, що випливає з кредитного договору, встановлюється тривалістю 5 років (п. 6.6 кредитного договору), а строк позовної давності з будь-яких вимог іпотекодержателя до іпотекодавців, що випливають з іпотечного договору, встановлюється тривалістю 5 років (п. 6.3. іпотечного договору), що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Враховуючи, що закінчення строку дії кредитного договору встановлювалося 23.09.2009р., а вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки були заявлені позивачем 18.03.2014 року (т. 1, а.с. 1-4), посилання відповідачів та їх представника на сплив строку позовної давності при зверненні позивача до суду з цим позовом є помилковими.

Отже, позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права в межах погодженої сторонами позовної давності.

Крім того, 21.11.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки накладена заборона відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири, яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до припинення чи розірвання договору (т. 1, а.с. 18 зв.).

Станом на 05.03.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 1 257 464,65 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 830 875 грн., заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 238 996,71 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості - 187 592,94 грн. (т. 1, а.с. 19-23, 24).

При цьому, як зазначалося вище, відсоткова ставка за кредитом з 18% до 21% була збільшена на підставі укладеного 01.07.2008 року між ВАТ «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» та ТОВ «Акварт-Україна» договору № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № КР 64-2007 від 24.09.2007р., і саме з 01.07.2008 року Банком стала застосовуватися відсоткова ставка у розмірі 21% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1, а.с. 19-23).

Вказаний розрахунок оформлений належним чином у відповідності до законодавства та умов кредитного договору фаховими працівниками позивача, і не дає підстав ставити його під сумнів. Банком враховано період порушення ТОВ «Акварт-Україна» умов кредитного договору. Крім іншого, відповідачами в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що вказаний розрахунок є неналежним та недопустимим доказом.

Далі, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2012 року по справі за позовом ПАТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Акварт-Україна» в особі ліквідатора ТОВ «Акварт-Україна», про звернення стягнення на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «ТАСКОМБАНК» про визнання іпотечного договору № 127-07 від 21 листопада 2007 року припиненим позов ПАТ «ТАСКОМБАНК» було задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: об'єкт нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ «ТАСКОМБАНК» права продажу предмета іпотеки третій особі покупцеві.

Грошові кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, а саме: об'єкту нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, спрямовано на погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» перед ПАТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № КР 64-2007 від 24.09.2007 року в сумі 1 257 484,32 грн.

Встановлено початкову ціну реалізації предмету іпотеки, а саме: об'єкту нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1), - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в сумі 332 138,50 грн.

Надано ПАТ «ТАСКОМБАНК» право на отримання будь-яких документів, що необхідні для укладання договору купівлі - продажу предмета іпотеки, а саме: об'єкту нерухомості (реєстраційний номер НОМЕР_1) - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ТАСКОМБАНК» сплачене державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено (т. 1, а.с. 29-32).

Виконати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2012 року виявилося неможливим, оскільки документи, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу квартири, Банк отримати не в змозі, у відкритті виконавчого провадження було відмовлено. У зв'язку з чим, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження, а не шляхом надання ПАТ «ТАСКОМБАНК» права продажу предмета іпотеки третій особі покупцеві.

Колегія наголошує, що ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2014 року було відмовлено у відкритті провадження по цій справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки є рішення, що набрало законної сили, - рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2012 року по справі за позовом ПАТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Акварт-Україна» в особі ліквідатора ТОВ «Акварт-Україна», про звернення стягнення на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «ТАСКОМБАНК» про визнання іпотечного договору № 127-07 від 21 листопада 2007 року припиненим, яким позов ПАТ «ТАСКОМБАНК» було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовлено (т. 1, а.с. 35).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2014 року вищевказана ухвала судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2014 року була скасована (т. 1, а.с. 63-64).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, Банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, у тому числі, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з позовної заяви Банку, при визначенні способу реалізації предмета іпотеки позивач просив звернути на нього стягнення шляхом проведення прилюдних торгів.

Таким чином, позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на положеннях ст. 590 ЦК України, ст.ст. 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку» і підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-61цс15 від 27 травня 2015 року).

Проте, визнавши порушення зобов'язань за кредитним договором та звернувши стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 1.4 іпотечного договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки становить 332 138,50 грн.

Як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в суді першої інстанції при розгляді даної справи вартість предмета іпотеки сторонами не оспорювалася, питання щодо визначення вартості предмету іпотеки, про проведення судової експертизи не ставилися. Не оспорювалася вартість предмета іпотеки сторонами і в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни вартості предмета іпотеки, яка встановлена та погоджена у іпотечному договорі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне визначити початкову ціну продажу предмета іпотеки, виклавши її у відповідності до вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 332 138,50 грн., яка погоджена сторонами в іпотечному договорі № 127-07 від 21.11.2007 року.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Вищевказані обставини справи не були у повній мірі з'ясовані та оцінені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року по цій справі має бути скасоване з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в суді першої та апеляційної інстанцій, які складаються з сум судового збору на загальну суму 7 673,80 грн. (3 654 грн. + 4 019,80 грн.) колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь Банку.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню у рівних частках судовий збір по 3 836,90 грн. (7 673,80 грн. : 2) з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварт-Україна» за кредитним договором № КР 64-2007 від 24.09.2007 року в розмірі 1 257 464 (один мільйон двісті п'ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 65 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 830 875 (вісімсот тридцять тисяч вісімсот сімдесят п'ять) грн., заборгованість по відсоткам - 238 996 (двісті тридцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 71 коп., пеня - 187 592 (сто вісімдесят сім тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн. 94 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 127-07 від 21.11.2007 року - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,18 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.03.2004 року в книзі 188, номер запису 34515, на користь Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початкового ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 332 138 (триста тридцять дві тисячі сто тридцять вісім) грн. 50 коп., яка погоджена сторонами в іпотечному договорі № 127-07 від 21.11.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судовий збір в сумі по 3 836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 90 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: