РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Нємиш Н.В.

за участю секретаря Андрієвої Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в уточненій позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № KTH0AD40304080 від 18.09.2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 105 544,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 17.09.2014 року. Відповідно до умов договору, щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 11.07.2016 року становить 546 656, 63 грн., з яких заборгованість за кредитом- 88 737,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 60 295,15 грн.; заборгованість по комісії- 17 156,69 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 380 467,67 грн.

Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати повернення будь якої частини заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість 466 137, 69 грн., з яких заборгованість за кредитом- 88 737,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 60 295,15 грн.; заборгованість по комісії- 17 156,69 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 277 513, 60 грн.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в суд не прибув, позовні вимоги не визнав, вважає його безпідставним, про що до суду надані відповідні письмові пояснення.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив застосувати до позовних вимог позовну давність, відповідно до ст.261, 267 ЦПК України.

Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору до укладеного договору № KTH0AD40304080 від 18.09.2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 105 544,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 17.09.2014 року. Відповідно до умов договору, щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом.

З огляду на це суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 11.07.2016 року становить 546 656, 63 грн., з яких заборгованість за кредитом- 88 737,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 60 295,15 грн.; заборгованість по комісії- 17 156,69 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 380 467,67 грн.

Позивач на свій розсуд вимагає повернення будь якої частини заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідача заборгованість 466 137, 69 грн., з яких заборгованість за кредитом- 88 737,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 60 295,15 грн.; заборгованість по комісії- 17 156,69 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 277 513, 60 грн.

В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_2, який проживає у м. Донецьк, пеня нарахована до та після 14 квітня 2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. Заборгованість за пенею підлягає частковому задоволенню у сумі, нарахованої до 14 квітня 2014 року. З розрахунку заборгованості, наданої позивачем, сума нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором станом на 14.04.2014 року становить 33902, 55 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути частково стягнена з відповідача ОСОБА_2

Що стосується вимого представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересі.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичним щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З розрахунку заборгованості, наданої позивачем вбачається, що позов пред'явлено в межах строку позовної давності, тобто 21.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст. 526,527,530,629,610,611,625, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KTH0AD40304080 від 18.09.2009 року в розмірі 200 091 (двісті тисяч девяносто одна) грн. 51 коп., з яких заборгованість за кредитом- 88 737,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 60 295,15 грн.; заборгованість по комісії- 17 156,69 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 33 902,55 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1568 (одна тисяча пятсот шістдесят вісім) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: