АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9547/16 Головуючий в 1 інстанції - Шевченко Т.М. Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді : Желепи О.В.

суддів: Кабанченко О.А., Качана В.Я.

при секретарі: Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року в цивільній справі за позовом ПАТ "Універсал банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками, інфляційних втрат та 3% річних, -

встановила:

У травні 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року ОСОБА_2 отримала у ВАТ "Універсал Банк" кредит в сумі 121 240 доларів США строком до 10.11.2037 р. зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом.

Пзивач виконав свої зобов"язання у повному обсязі, видав відповідачу кредитні кошти шояхом банківського переказу коштів на його рахунок.

13 вересня 2013 року Обухівським районним судом Київської області постановлено рішення, яким задоволено позов ПАТ "Універсал Банк". Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал банк" заборгованість за кредитним договором № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року в сумі 126 240,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 липня 2010 року складало 997 051,02 грн. Рішення набрало законної сили 27 вересня 2013 року.

Позивач зазначає, що даним рішенням суду було стягнуто з відповідача за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 21 липня 2010 року відсотки та підвищені відсотки.

Оскільки рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2013 року залишається невиконаним, позивач просив суд стягнути з відповідачки інфляційні втрати з 21 липня 2010 року по 14 травня 2015 року - 897 345,92 грн, заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми -144 067,04 грн та несплачені за договором відсотки, нараховані за період з 22.07.2010 року по 27.03.2015 р. в сумі 89 143,14 доларів США., що є еквівалентом 2 096 022,72 грн., з яких: відсотки 77 840 доларів США, що еквівалентно 1 830 251,83 грн., підвищені відсотки 11 303,15 доларів США, що еквівалентно 265 770,89грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Новосибірськ Росія, іден. номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал банк" 144 067,04 грн. - три проценти річних від прострочення виконання грошового зобов'язання, 897 345,92 грн - інфляційних втрат та 3654 грн. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням банк подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити повністю.

В скарзі вказували на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права, та не врахував, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованості боржником не виконане то зобов'язання останнього не припинились, а тому кредитор має право на відсотки за період після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості.

Відповідачка рішення суду в частині задоволених вимог не оскаржила.

До апеляційного суду сторони не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідачка повідомлена через представника, про що свідчить зворотне повідомлення та довідка про вручення телеграми.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено.

20 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-2914/840-0479. відповідно до якого позивач зобов'язувався надати кредит в сумі 121 240 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом та підвищеною процентною ставкою в розмірі 38,25% за користування коштами понад встановлений договором строк.

10 червня 2009 року між сторонами у справі було укладено додаткову угоду - до кредитного договору № 004-2914/840-0479 від 20 листопада 2007 року, відповідно до якої сторонами погоджено сплачувати кредитору відсотки за користування кредитом у натсупному розмірі: 13,75% (базова процентна ставка) відсотків за користування кредитними коштами.

07 липня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, за умовами якої до Основного договору внесено зміни в пункти 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 та 1.1.4 щодо врегулювання строків сплати кредиту та відсотків за користування кредитом і нарахування процентної ставки у разі порушення строків погашення кредиту.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року задоволено позов ПАТ "Універсал банк". Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 004-2914/840- 0479 від 20 листопада 2007 року, а саме суму простроченої заборгованості за кредитом - 1 900,96 доларів США, що еквівалетно 15 724,80 грн., суму дострокового стягнення кредиту - 114 492,00 доларів США, що еквівалентно 904 257,82 грн., суму відсотків - 9 755,44 доларів США, що еквівалентно 77 048,47 грн., сума підвищених відсотків по кредиту - 2,55 доларів США, що еквівалентно 20,14 грн., а всього - 126 240,95 доларів США, що еквівалентно 997 051,02 грн.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року ОСОБА_2 не виконано.

Зі змісту рішення вбачається , що ним стягнуті відсотки до 20 липня 2010 року включно.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення відсотків після ухвалення рішення , районний суд виходив з того, що між сторонами припинились договірні зобов'язання, а тому кредитор має право лише на суми передбачені ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 2037 рік.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 25 травня 2016 року в справі 6-157 цс16.

Отже, районний суд дійшов неправильного висновку про те, що з видачею виконавчого листа про стягнення заборгованості за кредитним договором припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі виконавчого листа) до його фактичного виконання законом не передбачено.

Отже, при вирішенні даної справи в частині стягнення відсотків, суддя неправильно застосував норми статей 1048, 1049 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення у цій справі.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості , борг за відсотками за період з 22.07.2010 року по 27.03.2015 р. становить суму 89 143,14 доларів США., що є еквівалентом 2 096 022,72 грн., з яких: відсотки 77 840 доларів США, що еквівалентно 1 830 251,83 грн., підвищені відсотки 11 303,15 доларів США, що еквівалентно 265 770,89грн.

Жодних доводів з приводу неправильності такого розрахунку відповідач не навела.

Нарахування відсотків та підвищених відсотків повністю відповідає положенням кредитного договору, до районного суду відповідачем не подавалась заява про застосування строків позовної давності, не заявлялось таке клопотання і в судовому засіданні, а тому колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги в сумі 4019 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по нарахованих відсотках за період з 22 липня 2010 року до 27 березня 2015 року в сумі 89 143, 14 доларів США та 4019 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: