Справа № 450/3196/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4144/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_2Й, його представника

ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Пятої Львівської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом,-

встановила:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.04.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобовязано Пяту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа №646 за 2006 рік), виданого ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2, який помер 26.05.2006 року, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував ОСОБА_2, як спадщину за законом, на 1/2 частку в спадщині та видавши ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, вул. без назви, №48, який належав померлому ОСОБА_2

Зобовязано Пяту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва від 25.09.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа №646 за 2006 рік), виданого ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2, який помер 26.05.2006 року, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував ОСОБА_2, як спадщину за законом, на 1/2 частку в спадщині та видавши ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно 4082 грн. 86 коп. недоотриманої пенсії, котра належала померлому ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Повернуто ОСОБА_5 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 4923 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає, що позивач пропустив строк для предявлення позовних вимог про внесення змін до свідоцтв про право спадщину за законом, на застосуванні наслідків спливу якого наполягала їхня сторона, і про поновлення цього строку перед судом не клопотав. Апелянт не погоджується із висновком суду про переривання строку позовної давності у звязку із зверненням позивача до суду з вимогами про визнання цих свідоцтв частково недійсними, оскільки, на його думку, вони стосуються іншого предмету спору, ніж у даній справі. Вважає, помилковим висновок суду про те, що 01.10.2015 року відповідачу ОСОБА_2 було вручене звернення ОСОБА_5 з проханням надати згоду на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, оскільки доказів, які б підтверджували, що дане звернення отримував відповідач ОСОБА_2, позивач не надав, і, крім того, таке звернення немає правового значення для розгляду даної справи по суті, оскільки право звернення до суду з вимогами щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом в порядку ст.1300 ЦК України не повязується з наявністю чи відсутністю згоди інших спадкоємців на такі зміни. Також апелянт не погоджується із стягненням з нього судового збору, вважає, що такий підлягав би стягненню з нотаріальної контори.

В судове засідання представник Пятої Львівської державної нотаріальної контори не зявився, просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2007 року державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видано відповідачеві ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕО №680666 в спадковій справі №646/06, заведеній після смерті ОСОБА_2, який помер 26.05.2006 року, про успадкування відповідачем після смерті свого батька житлового будинку №48 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в цілому по вулиці Без назви в селі Черепин Пустомитівського району Львівської області (а.с.5).

25.09.2007 року цим же державним нотаріусом у цій же спадковій справі видано відповідачеві ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКА №159615 про успадкування відповідачем після смерті свого батька грошових коштів недоотриманої батьком за життя пенсії за період з 02.08.2004 року по 31.05.2006 року в сумі 8165 грн. 72 коп. (а.с.6).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 26.05.2010 року (а.с.7,8), яке набрало законної сили, позивачеві ОСОБА_5 було визначено додатковий строк тривалістю у три місяці для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_2, який помер 26.05.2006 року.

У межах визначеного рішенням суду строку 09.07.2010 року позивач ОСОБА_5 подав до Пятої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька (а.с.14), однак, жодних дій державним нотаріусом вчинено не було, а тому у вересні 2011 року він звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсними вказаних вище свідоцтв.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.12.2012 року вимоги позивача про визнання частково недійсними вказаних вище свідоцтв було задоволено, однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 це рішення було скасовано з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання частково недійсними вказаних вище свідоцтв, апеляційний суд виходив із того, що підстав для визнання оспорюваних позивачем свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих відповідачеві ОСОБА_2, немає, оскільки не було враховано норми ст.1300 ЦК України, якою передбачено внесення нотаріусом змін до свідоцтв про право на спадщину спадкоємців за їхньою згодою, а у разі відсутності такої згоди право одного із спадкоємців внести такі зміни за його вимогою на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину (ч.2 ст.1300 ЦК).

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (ч.3 ст.1300 ЦК).

У пункті 227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зазначено, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу. У цьому випадку нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину.

Нові свідоцтва про право на спадщину видаються нотаріусом також за рішенням суду про внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину або на підставі письмової згоди всіх спадкоємців про внесення змін до раніше виданих свідоцтв.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.24 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

У звязку з цим, доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що право звернення спадкоємця, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, до суду в порядку ст.1300 ЦК України з вимогами щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих іншим спадкоємцям, не повязується з наявністю чи відсутністю згоди цих спадкоємців на такі зміни, єбезпідставними.

Отже, враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що відповідач ОСОБА_2, якому Пятою Львівською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом у спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_2, який помер 26.05.2006 року, про свою згоду на внесення до цих свідоцтв змін, на письмове звернення Пятої Львівської державної нотаріальної контори від 21.09.2015 року (а.с.61), а також на письмове звернення позивача до нього із проханням надати таку згоду для внесення нотаріусом змін до свідоцтв, яке було вручене 01.10.2015 року працівником поштового звязку одному з членів сімї відповідача за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.11, 15), не заявляв, хоча йому достовірно було відомо про вказане вище рішення апеляційного суду та мотиви відмови позивачеві у задоволенні його попередніх вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про внесення нотаріусом змін до цих свідоцтв на підставі рішення суду.

При цьому, правильним є висновок суду і в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесених позивачем витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки саме відсутність згоди відповідача на вирішення цього питання в позасудовому порядку послугувала зверненню позивача до суду з вказаним позовом.

Безпідставними є також доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про застосування судом наслідків спливу позовної давності, визначених статтею 267 ЦК України, у відповідності до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається, зокрема, у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Враховуючи викладені вище фактичні обставини справи, які свідчать про неодноразові звернення позивача до суду за захистом свого права на належну йому за законом частку в спадковому майні після смерті свого батька, а також те, що про порушення свого права відповідачем ОСОБА_2 на вирішення питання про внесення нотаріусом змін у видані свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку через відсутність згоди відповідача на внесення таких змін позивач дізнався восени 2015 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив встановленого законом строку на звернення до суду із вказаним позовом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну оцінку доказам, які подали сторони в обгрунтування своїх вимог та заперечень, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

ОСОБА_8