Провадження № 2/219/4711/2016
14 грудня 2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
в складі: головуючої судді Шевченко Л.В., при секретарі судового засідання Брагіній М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька,
Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона з 23 вересня 2006 року і по теперішній час знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стверджує, що на даний час з лютого 2015 року вони з відповідачем разом не проживають, припинили спільне проживання. Зазначає, що з 2015 року територія м. Єнакієвого не підконтрольна державі Україна. Вона часто приїжджає в м. Костянтинівка, Бахмут Донецької області до своїх родичів та знайомих, вказує, що сину необхідно перетинати кордон між непідконтрольною територією ДНР та територією України тому що син потребує нагляду лікарів в Бахмутській міській лікарні. З початку жовтня 2016 року вона неодноразово зверталася до чоловіка з проханням надати їй дозвіл на виїзд за кордон разом з неповнолітнім сином у звязку із станом його здоровя (син страждає на алергію), проте, не дивлячись на безпосередню загрозу погіршення здоровя дитини, ОСОБА_2 безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Просить суд визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , безпідставною; надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька ОСОБА_2 строком до досягнення дитиною повноліття.
Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі та про вирішення спору на розсуд суду.
На підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-НО, виданого 08 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.6), ОСОБА_3 народився 06 квітня 2009 року в м. Єнакієве ; батьки ОСОБА_2, громадянин України, та ОСОБА_1, громадянка України, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області в Книзі реєстрації народжень 08.04.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 243.
Позивач проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно з відомостями позовної заяви, дитина проживає з матір'ю-позивачем. З доданої до позовної заяви копії паспорту відповідача незрозуміло (нечитаєме) місце реєстрації батька дитини. Копія позовної заяви відповідачу направлена на вказану ним електронну адресу.
Відповідно до статей 7, 15 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією «Про права дитини», а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
За положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до абз.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Відповідно до п.5.1.2 Тимчасового Порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить вимогам чинного законодавства, а тому числі і положенням статей 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини, чим фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.
Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зауважує, що вказуючи у позовній заяві про наміри відвідати з неповнолітнім сином м. Костянтинівка та м. Бахмут Донецької області, позивач не подає доказів проживання родичів у цих містах, перебування на обліку у лікарнях цих міст, а у прохальній частині позовної заяви просить надати дозвіл на виїзд за кордон, без визначення конкретної держави та конкретного часового проміжку, а крім того, вважає, що між неконтрольованою територією (ДНР) та територією України є кордон, що є помилкою. Крім того, позивач не обґрунтовує та не підтверджує належними доказами необхідність надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, у тому числі для лікування від алергії, строком до досягнення дитиною повноліття.
Звертає на себе увагу також те, що позивач просить визнати безпідставною відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої, однак доказів такої відмови не представила. Втім, відсутність згоди не свідчить про наявність відмови.
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 88, 212, 215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням ст.313 Цивільного кодексу України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька - відмовити.
Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 14.12.2016 року. Вступну та резолютивну частині рішення проголошено в нарадчій кімнаті 14.12.2016 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 16.12.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В.Шевченко