Справа №265/295/16-ц
Провадження №2/265/534/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання будинку АДРЕСА_2 об'єктом спільної власності подружжя та визнання права власності за нею на 3/4 частини зазначеного будинку. В подальшому неодноразово змінювала позовні вимоги (а.с.19, 32, 68). В остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати її особистою приватної власністю жилий будинок АДРЕСА_2, припинити право власності відповідача на даний будинок та визнати за нею право власності на будинок. В подальшому ОСОБА_1 позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на будинок АДРЕСА_2 залишила без розгляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. Протягом півтора року вони з відповідачем спільно не проживають, не ведуть спільного господарства.

Під час шлюбу було придбано по договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1855, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2013 року, будинок АДРЕСА_2. Вартість даного будинку за договором купівлі-продажу складала 66 000 гривень.

До шлюбу вона мала прізвище «ОСОБА_1». Між нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу від 13.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3247, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, згідно якого вона придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира була її особистою власністю.

На підставі договору міни від 12.09.2012 року вона зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3, який належав на праві особистої власності ОСОБА_6 Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складала 45500,00 гривень.

Ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_3 складала 40000,00 гривень.

Даний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка була мною приватизована 11.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2013 року.

Обмін квартири та будинку по договору міни від 12.09.2012 року здійснювався без доплати.

Будинок АДРЕСА_3 був нею проданий за 50000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року.

Також нею за договором купівлі-продажу від 26.10.2013 року була продана за 25000,00 гривень приватизована земельна ділянка, яка розташована під житловим будинком АДРЕСА_3 .

В цей же день 26.10.2013 року нею були внесені по договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року на купівлю житлового будинку АДРЕСА_2 особисті кошти в розмірі 66000,00 грн.

Отже, жилий будинок АДРЕСА_2 був придбаний за її особисті кошти в розмірі 75000,00 гривень, виручені від продажу іншого майна, що належало їй особисто. З цієї суми мною були сплачені податки та послуги нотаріуса.

Вважає, що відповідно до ч.1 п.3 ст. 57 СК України жилий будинок АДРЕСА_2 є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за її особисті кошти.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 до суду не з'явилися, надали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, надали письмові пояснення за позовом аналогічні змісту позовних вимог. Просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 29.08.2009 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 301.

За час шлюбу ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_2.

Позивачка не надала суду жодного доказу, які б підтверджували її твердження, що будинок куплений за гроші в сумі 66 000 гривень, які вона отримала від продажу будинку АДРЕСА_3.

Житловий будинок АДРЕСА_2 було придбано у право спільної сумісної власності подружжя за ціною 66 000 гривень, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, де стороною покупця є ОСОБА_2 Крім того, позивачкою не надано жодного доказу, який би посвідчував факт передачі йому коштів у сумі 75 000 гривень для придбання будинку та не надано доказів купівлі будинку за кошти, які отримані від продажу її майна.

Звертає увагу суду, що будинок АДРЕСА_2 придбався за спільні зароблені та заощаджені кошти, а тому в розумінні вимог Сімейного кодексу України він є спільною сумісною власністю подружжя. Саме такої позиції дотримувалася позивачка при поданні первісного позову. Просив суд відмовити у задоволені позову.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 2009 року, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2. Дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1. (а.с.5).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

В період шлюбу сторонами було придбано по договору купівлі продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1855, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В, будинок АДРЕСА_2. Вартість даного будинку за договором купівлі-продажу складала 66 000 гривень. Договір купівлі-продажу укладався між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_2.( а.с.6).

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2013 року право власності на будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 7241096 від 26.10.2013 10:47:24, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:23(а.с.7).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу мала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3247, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, укладеного між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) та ОСОБА_5 Дана квартира була її особистою власністю( а.с.63).

12.09.2012 року ОСОБА_1 на підставі договору міни зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3, який належав на праві особистої власності ОСОБА_6 Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складала 45500,00 гривень. Ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_3, складала 40000,00 гривень. Даний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка була мною приватизована 11.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2013 року. Обмін квартири та будинку по договору міни від 12.09.2012 року здійснювався без доплати ( а.с.58).

Будинок АДРЕСА_3 був проданий позивачкою за 50000,00 гривень покупцю ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Никоненко Т.В.(а.с. 26). Також позивачкою за договором купівлі-продажу від 26.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Никоненко Т.В., була продана покупцю ОСОБА_10 за 25 000 гривень приватизована земельна ділянка , яка розташована під житловим будинком АДРЕСА_3 ( а.с.59) .

В цей же день 26.10.2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 вартість якого складає 66 000,00 гривень.

Статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.1,3,5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р. (далі - Постанова №11 від 21.12.2007р.), не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

В пункті 23 вищевказанного Пленуму зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

З урахуванням вищенаведених норм права та керівних роз'яснень Пленуму ВСУ суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_2 придбаний за кошти, які належали особисто позивачці ОСОБА_1, оскільки вони утворилися з обміну квартири АДРЕСА_1, яка була придбана позивачкою до шлюбу та є її особистою власністю, на жилий будинок АДРЕСА_3, який в подальшому разом з земельною ділянкою, на якій він розташований, був проданий за 75 000 гривень, будинок за 50 000 гривень, а земельна ділянка за 25 000 гривень, та за ці кошти був придбаний будинок АДРЕСА_2. Визнавши особистою власністю ОСОБА_1 жилий будинок АДРЕСА_2, суд задовольняє її позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на даний будинок.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що даний будинок був придбаний за сумісні та заощаджені кошти, оскільки з боку відповідача суду не надано жодного доказу в сенсі ст.60 ЦПК України, які б підтверджували даний факт.

При цьому суд вважає, що з боку позивачки надано докази, а саме договори купівлі-продажу майна, від яких вона отримувала гроші, про утворення у неї грошей, за які був придбаний спірний жилий будинок, тому не приймає до уваги посилання відповідача, що з боку позивачки не надано доказів про те, що спірний будинок куплений за її особисті кошти.

Відповідно до 88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 гривень та на користь держави 108,79 гривень.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю жилого будинку АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м., житлова площа 26,3 кв.м., визнання права власності на даний будинок, задовольнити.

Визнати жилий будинок АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м., житлова площа 26,3 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_2, загальна площа 47,4 кв. м., житлова площа 26,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 108,79 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна