Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7801/14-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 5 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначала, що з 25.02.1962 року по 03.05.1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, з яким під час шлюбу була отримана кооперативна квартира АДРЕСА_1, та повністю сплачено внески. Після розірвання шлюбу поділ спільного майна не здійснювався. 25.04.2010 року ОСОБА_5 помер, однак, за життя він уклав шлюб з ОСОБА_3 та 17.08.2006 року уклав з нею договір довічного утримання, згідно умов якого передав у власність квартиру АДРЕСА_1. Розпорядження квартирою ОСОБА_5 здійснив без її згоди, хоча вона була і є власником 1/2 частини квартири. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.04.2013 року встановлено усі обставини та за нею визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири. У березні 2012 року вона звернулась з заявою до БТІ про реєстрацію свого права власності на підставі чинного на той час рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15.11.2011 року, однак їй було відмовлено, оскільки квартира була вже продана та право власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2011 року. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.04.2013 року визнано недійсним договір довічного утримання від 17.08.2006 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири. Вважає, що належна їй 1/2 частина квартири вибула з володіння не з її волі, оскільки була відчужена без її згоди, у зв'язку з чим просила витребувати на її користь 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_2 Під час розгляду справи було залучено до участі в справі третю особу ОСОБА_4

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належну ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 251 грн. 17 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 з 1962 року по 1993 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, під час якого ними спільно була отримана кооперативна квартира АДРЕСА_3.

17.08.2006 року ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, уклав з останньою договір довічного утримання, за яким передав у власність ОСОБА_3 спірну квартиру.

25.04.2010 року ОСОБА_5 помер.

28.02.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_4 Л.І.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2013 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирської міського нотаріального округу ОСОБА_6, визнано недійсним договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 частини квартири АДРЕСА_5 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 серпня 2014 року скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, в частині вирішення спору про визнання недійсним договору купівлі продажу спірної квартири та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог з тих підстав, що обраний позивачкою спосіб захисту є неналежним, оскільки порушене право підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову, а не визнання недійсним договору купівлі-продажу даної квартири.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 11.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики визнано мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_2 в рахунок боргу передала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 у власність.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_4 є обтяжувачем квартири, а не власником. Підставою для обтяження зазначено договір іпотеки від 17 березня 2012 року.

Цей договір укладався вже під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання за нею права власності.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до положень ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - постанова Пленуму), зазначено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до вимог пункту 19 постанови Пленуму власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої це майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Оскільки позов про витребування майна за своєю природою є речово-правовим, його об'єктом може бути лише індивідуально-визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Індивідуально визначене майно - інвентарні об'єкти або групи інвентарних об'єктів та інше майно, що реалізується окремо як самостійний об'єкт продажу.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_6 має індивідуально визначений номер, квартира складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа квартири 44,06 кв.м., а житлова площа становить 28,6 кв.м. Всі вищезазначені характеристики нерухомого майна відносять 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 до індивідуально визначеного майна, яке можливо реалізувати окремо як самостійний об'єкт продажу.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що спірне майно, яке було предметом спільної сумісної власності подружжя, вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, а ОСОБА_2 набула його у ОСОБА_3, яка не мала права його відчужувати, а тому на користь позивача підлягає витребуванню у набувача ОСОБА_2 1/2 частина квартири АДРЕСА_3.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність судового рішення не впливають.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді