Єдиний унікальний номер № 616/441/16-ц
Провадження № 2/616/193/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„12 липня 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача не зявилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 4 000 грн. 00 коп., інфляційну складову суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором позики (за період з 16.06.2015 року по 15.06.2016 року) у розмірі 305 грн. 20 коп., 3% річних з простроченої суми боргу за договором позики (за період з 16.06.2015 року по 20.06.2016 року) у розмірі 130 грн. 96 коп. та стягнути з відповідача сплачену суму судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., який сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12 квітня 2015 року за усною угодою позики він передав позичальнику ОСОБА_3 4 000 грн. 00 коп. 20 травня 2015 року відповідач надала розписку в якій зазначила строк повернення суми займу до 15 червня 2015 року. На даний час відповідач ухиляється від повернення суми боргу. На неодноразові нагадування позивача та письмову вимогу про повернення суми боргу, відповідач не реагує та ухиляється від виконання зобовязання.

Позивач вважає, що у звязку з невиконанням свого зобовязання відповідач повинен повернути суму боргу з урахуванням ст.625 ЦПК України - встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 305 грн. 20 коп., а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 130 грн. 96 коп. Крім того, позивач просить стягнути на його користь сплачену суму судового збору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка дії на підставі довіреності за № 148 від 03 травня 2012 року (а.с.23) позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 20 травня 2015 року у розмірі 4 000 грн. 00 коп., трьох процентів річних з простроченої суми боргу у розмірі 130 грн. 96 коп., інфляційної складової суми боргу за період прострочення виплати коштів у розмірі 305 грн. 20 коп. та стягнення на користь позивача сплачену суму судового збору підтримала. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась без поважних на те причин, судову повістку отримала особисто 06 липня 2016 року (а.с.22), про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявилась на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд враховує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики грошей у письмовій формі, згідно якого відповідач позичила у позивача в борг гроші в сумі 4 000 грн. 00 коп., які вона зобовязалась повернути в строк до 15 червня 2015 року. Відповідач власноруч підписала даний договір. Зазначена обставини підтверджується розпискою відповідача про отримання суми коштів (а.с.05).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 порушила умови договору позики щодо повернення позики у строк, передбачений договором, тому вимоги позивача в частині стягнення основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції з 16 червня 2015 року по 15 червня 2016 року інфляційна складова суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором становить 305 грн. 20 коп. (а.с.06), а також три проценти річних від суми боргу за період прострочення платежу з 16 червня 2015 року по 20 червня 2016 року становить 130 грн. 96 коп. (а.с.07).

Судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, а тому суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, трьох процентів річних з простроченої суми боргу за договором позики у розмірі 130 грн. 96 коп. та інфляційної складової суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором позики у розмірі 305 грн. 20 коп.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних, інфляційних витрат підлягає задоволенню, оскільки між сторонами спору було укладено договір позики, який відповідач не виконала, чим порушила право позивача на своєчасно отримання належних йому за договором коштів. Вимоги позивача ґрунтуються на Законі та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі 551 грн. 20 коп. понесених витрат по сплаті судового збору (а.с.02).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 20 травня 2015 року в розмірі 4 000 грн. 00 коп., трьох процентів річних за період з 16.06.2015 року по 20.06.2016 року, що складає 130 грн. 96 коп. та інфляційної складової за період з 16.06.2015 року по 15.06.2016 року, що складає 305 грн. 20 коп., а всього 4 436 (чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 липня 2016 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_4