Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Одеського відділення № 7, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення суми авансу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до із указаним позовом, посилаючись на те, що 18 січня 2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк», від імені якого на підставі довіреності діяв представник, укладено попередній договір з метою укладення договору відчуження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов попереднього договору відповідач зобов'язався продати вищевказану квартиру, а він передав відповідачу аванс у розмірі 41 600 грн, що на момент укладення попереднього договору еквівалентно 5 200 доларам США.

В подальшому в рахунок майбутніх платежів за майбутнім договором купівлі-продажу він додатково передав відповідачу ще 12 500 доларів США, що підтверджено відповідною розпискою.

Відмовившись продавати квартиру, відповідач повернув позивачу 1 000 доларів США, а від повернення решти коштів відмовився.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, передані банку в якості авансу у розмірі 249 999 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 аванс у розмірі 249 999 грн.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 18 січня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності, укладено угоду (про видачу завдатку для укладення договору) з метою в подальшому укласти договір відчуження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1, що підтверджено копією договору, наявною в матеріалах справи.

Відповідно до п.п.1.1.,1.2 попереднього договору відповідач зобов'язався продати, а позивач зобов'язався купити вищевказану квартиру за ціною 416 000 грн, що на момент укладання угоди складало 52 000 доларів США.

Позивач передав ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 41 600 грн, що на час укладання угоди було еквівалентно 5 200 доларам США, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який повинен бути укладений в строк до 20 березня 2013 року.

Відповідно до розписки від 23.04.2013 року, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6, представника агентства «Александр-Н», 12 500 доларів США для передачі представнику банку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України однією з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Із тексту угоди від 18 січня 2013 року, укладеної між позивачем і ОСОБА_4, вбачається, що остання діяла на підставі довіреності № 33-21/26968 від 12 жовтня 2012 року та довіреності № 34047020 від 02 січня 2013 року. Разом з тим, в угоді відсутнє посилання на те, що вона діє від імені ПАТ «Дельта Банк», а також ця угода не скріплена печаткою банку.

Відповідно до тексту довіреності від 02 січня 2013 року, доданої позивачем до позовної заяви, банк не уповноважував ОСОБА_4 укладати від його імені будь-які договори, угоди, в тому числі й угоди про отримання завдатку для укладання договору.

Задовольняючи позов, суди, крім іншого, не дали належної оцінки тій обставині, що в угоді зазначено номер довіреності від 02 січня 2013 року, але долучена до матеріалів справи довіреність від цієї дати номеру не має.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, у порушення вимог ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України обставини справи з'ясували неповно, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірили, наявним у справі доказам належної оцінки не дали та не навели достатніх мотивів відхилення доводів відповідача щодо відсутності доказів укладення угоди від його імені, доказів отримання банком коштів за спірною угодою, доказів наявності повноважень на укладення угоди щодо майна, яке відповідачу не належить, інших доводів, викладених в запереченнях на позов та апеляційній скарзі та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. ПоповичСудді: В.І. Амелін