Провадження №22-ц/784/2291/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Ямкової О.О., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідачки ОСОБА_6

ОСОБА_8,

представника відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_10,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

апеляційну скаргу ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4

до

ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

19 листопада 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, який в подальшому уточнили, до ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про відновлення меж земельної ділянки, розташованої по вул. Теслярській, 77 у м. Миколаєві.

Позивачі зазначали, що вони в порядку спадкування за заповітом набули рівні права на житловий будинок № 77, що знаходиться по вул. Теслярській в місті Миколаєві та розташований на земельній ділянці, площею 998 кв.м., що є меншою від площі земельної ділянки, яка виділялась згідно з рішенням Миколаївської міської ради № 650 від 05 липня 1977 року, за яким за вищевказаною адресою була закріплена земельна ділянка, площею 1127 кв.м. Відповідачі є власниками сусідніх житлових будинків та користувачами земельних ділянок. Проте, на даний час, вони не можуть в повній мірі користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки відповідачі самовільно перенесли спільні межі земельних ділянок у бік їх земельної ділянки, а суміжний землекористувач ОСОБА_6 взагалі перенесла межу впритул до стіни їх житлового будинку, чим перешкоджає у доступі до стіни будинку та позбавляє можливості обслуговувати будинок та проводити капітальний ремонт.

Посилаючись на вищезазначене, позивачі просили відновити суміжну межу земельних ділянок шляхом перенесення існуючої межі суміжного землекористування між земельною ділянкою по вул. Теслярська №77 в м. Миколаєві, що перебуває у їх користуванні та земельною ділянкою по вул. Теслярська №79/1 в м. Миколаєві, що перебуває у користуванні ОСОБА_6 вздовж задньої бокової стіни житлового будинку № 77 на відстань шириною 1 м, площею 14 кв.м в сторону земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Теслярська, №79/1 м. Миколаїв.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 29 березня 2016 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Відновлено суміжну межу земельних ділянок шляхом перенесення існуючої межі суміжного землекористування між земельною ділянкою по вул. Теслярська № 77 в м. Миколаєві, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і земельною ділянкою по вул. Теслярська №79/1 в м. Миколаєві, що перебуває у користуванні ОСОБА_6, вздовж задньої бокової стіни житлового будинку № 77 на відстань шириною 0,7 метрів, довжиною 14 метрів, площею 9,8 кв.м, в бік земельної ділянки № 79/1 по вул. Теслярська в м. Миколаєві. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_9 відмолено. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки скасовано та в цій частині справа повернута на новий розгляд до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду змінити та відновити суміжну межу земельних ділянок № 77 та № 79/1 по вул. Теслярська в м. Миколаєві, шляхом перенесення існуючої межі вздовж задньої бокової стіни житлового будинку № 77 на відстань шириною саме 1 м, площею 14 кв.м в сторону земельної ділянки № 79/1 по вул. Теслярська в м. Миколаєві. На думку апелянтів рішення суду в цій частині ухвалено з неповним зясуванням дійсних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати. На думку апелянта рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, їх представника, відповідачів, представника ОСОБА_6 ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення меж земельної ділянки позивачів здійснено ОСОБА_6, яка і повинна відновити суміжну межу земельних ділянок. Проте, суд вважав, що попередня межа суміжного землекористування між ділянками № 77 та № 79 проходила на відстані 0,7 м від стіни житлового будинку № 77, а тому межу слід перенести саме на 0,7 м.

Між тим, з такими висновками суду не можна погодитися у повній мірі, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам матеріального права, що відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуємого рішення.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок № 77, який розташований по вулиці Теслярській в місті Миколаєві є спільною частковою власністю позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та кожній з них належить по 1/2 частини будинку (том 1 а.с.2-5).

З технічного паспорту вказаного будинок слідує, що за будинком № 77, що розташований по вулиці Теслярській в місті Миколаєві, 1929 року забудови, закріплена земля площею 1127 кв.м, а фактично площа землі становить 1097 кв.м. (том 1 а.с. 6-14).

Висновком судової земельно-технічної експертизи, яка була проведена Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області №125-094 від 23 листопада 2015 року встановлено, що земельна ділянка, що розташована по вул. Теслярській, № 77 в м. Миколаєві за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів № 650 від 05 липня 1977 року повинна складати 1127 кв.м., але фактично площа складає 1005,0 кв.м, що на 122,0 кв.м менше від площі 1127,0 кв.м. (том 1 а.с.105-122).

Земельна ділянка, що розташована по вул. Теслярській, № 79 в м. Миколаєві розділена на дві окремі відокремлені земельні ділянки № 79 та 79/1 на підставі судового рішення від 30 вересня 1987 року (том 1 а.с. 49), загальною площею 824 кв.м, в тому числі земельна ділянка № 79, площею 629 кв.м та земельна ділянка № 79/1, площею 195 кв.м. користувачем якої є ОСОБА_6 (вказане судове рішення набрало законної сили). Проте, на час проведення експертизи фактична площа земельної ділянки № 79/1 складає 214,0 кв.м, що на 19,0 кв.м більше від площі 195,0 кв.м встановленої вищезазначеним рішенням суду.

Дослідженням усіх інших суміжних земельних ділянок № 75,79 по вул. Теслярській та земельних ділянок №72 та № 72-А по вулиці Петровського в місті Миколаєві встановлено, що площі всіх земельних ділянок мають фактичну площу меншу, ніж закріплену відповідними рішеннями компетентних органів.

Матеріалами справи підтверджується, що після проведення судової земельно-технічної експертизи позивачі зменшили розмір своїх позовних вимог та просили відновити межу між їх земельною ділянкою та земельною ділянкою № 79/1 по вул. Теслярській, користувачем якою є відповідачка ОСОБА_6 шляхом перенесення існуючої межі суміжного землекористування вздовж задньої бокової стіни належного їм житлового будинку на відстань шириною 1,0 м, площею 14,0 кв.м, в бік земельної ділянки № 79/1, що відповідає висновку експертизи, та надасть можливість технічно обслуговувати будинок, відновить межу, яку відповідачка ОСОБА_6 самовільно перенесла у бік їх земельної ділянки та поновить їх порушене право.

Тобто спір існує між позивачами та відповідачкою ОСОБА_6 та інших відповідачів не стосується.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи, відновлення суміжної межі можливо шляхом перенесення існуючої межі суміжного землекористування між ділянкою № 77 та ділянкою № 79/1 вздовж задньої бокової стіни житлового будинку № 77 на відстань шириною 1,0 метр, довжиною 14 метрів, площею 14 кв.м. в бік земельної ділянки № 79/1.

Отже, земельна ділянка № 77, користувачами якої є позивачі, збільшиться на 14 кв.м, а у користуванні відповідачки ОСОБА_6 залишаться залишки земельної ділянки, тобто на 5 кв.м. більш ніж їй належить.

Крім того, з ситуаційній схеми, наданою експертом вбачається, що запропонований ним порядок відновлення межі стосується городу земельної ділянки № 79/1 та не зачіпає будь-які будівлі і споруди, які належать на праві власності відповідачці ОСОБА_6 (том 1 а.с. 127).

За правилами ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню, в порядку встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Виходячи з наведеного, а також з того, що данні інвентарної справи щодо розташування спільної межі між земельними ділянками № 77 та № 79/1 по вул. Теслярській у м. Миколаєві є суперечливими, колегія суддів вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню положення ч. ч. 2, 3 ст. 107 ЗК України, а тому висновок суду щодо обґрунтованості позову є правильним.

Між тим, задовольняючи позов частково, суд помилково послався на матеріали БТІ, які є суперечливими, та залишив поза увагою п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами та доповненнями) яким визначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Таким чином, рішення суду в частині позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки підлягає зміні.

Також підлягає зміні рішення суду щодо розміру судових витрат, які були стягнуті судом пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачами при подачі зазначеного позову до суду першої інстанції було сплачено 245 грн. 50 коп. судового збору (том 1 а.с. 15), за подачу апеляційної скарги на рішення суду 606 грн. 32 коп. (том 1 а.с. 175) та за подачу касаційної скарги 661грн. 44 коп. (том 2 а.с. 2), а всього 1513 грн. 36 коп.

Крім того, позивачами були сплачені витрати за проведення експертизи в розмірі 3000 грн. (том 1 а.с. 148-149).

Зазначені судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивачів по 756 грн. 68 коп. судового збору кожному (1513,36 : 2) та по 1500 грн. витрат за проведення експертизи кожному із позивачів (3000 : 2).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_12 було заявлено клопотання про призначення повторної судової земельно-технічної експертизи. Проте, враховуючи, що дане клопотання було предметом розгляду у суді першої інстанції (том 1 а.с. 165); міститься в апеляційній скарзі ОСОБА_13, але представником відповідачки ОСОБА_12 знято з розгляду в судовому засіданні апеляційної інстанції 25 квітня 2016 року не зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 складаються також і з незгодою висновку експертизи (том 1 а.с. 179-182, 252); саме клопотання не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України та є необґрунтованим щодо підстав про призначення повторної експертизи, в задоволенні цього клопотання колегією суддів було відмовлено.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що земельна ділянка № 79 знаходиться в спільному користуванні з ОСОБА_7, а земельної ділянки № 79/1 не існує, спростовується рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 1987 року, яким визначений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку № 79 та проведена межа поділу, а також рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 1998 року, яким усунуті перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_7 (№79) та зобовязано ОСОБА_6 поновити межу землекористування між їх земельними ділянками та зобовязано останню вчинити певні дії (том 1 а.с. 53-55).

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що надлишки площі земельної ділянки, якою вона користується, виникли за рахунок земельної ділянки № 79 (ОСОБА_7М.), та перебуває у їх загальному користуванні, так як спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи.

Проте, докази, які б спростовували висновки суду щодо обґрунтованості позову, відповідачкою суду не надані.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_13 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, яке переглядалось в частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року в частині позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення меж земельної ділянки та стягнення судових витрат змінити.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованої по вул. Теслярній, 77 в м. Миколаєві шляхом відновлення суміжної межі земельних ділянок, а саме: перенесення існуючої межі між земельною ділянкою по вул. Теслярській, 77 в м. Миколаєві, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та земельною ділянкою по вул. Теслярській, 79/1 в м. Миколаєві, що перебуває у користуванні ОСОБА_6, вдовж задньої бокової стіни житлового будинку № 77 на відстань шириною 1,0 метр, довжиною 14 метрів, площею 14 кв.м в бік земельної ділянки № 79/1 по вул. Теслярській у м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 756 грн. 68 коп. судового збору кожному та по 1500 грн. витрат за проведення експертизи кожному позивачу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: О.В. Локтіонова

ОСОБА_14