Справа № 465/4113/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/3681/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5, з участю заінтересованої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації, про визнання ОСОБА_4 недієздатною та призначення їй опікуна, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5, який є чоловіком ОСОБА_4, звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати свою дружину недієздатною внаслідок наявного у неї хронічного психічного захворювання, встановити над нею опіку та призначити його її опікуном.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2016 року заяву ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що заява ОСОБА_5 не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки в ній не викладені обставини, які свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад у ОСОБА_4, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а копії медичних довідок, які надав заявник, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки мають бути подані оригінали. Апелянт вважає, що заявник не довів обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог. Крім того, на думку апелянта, суд повинен був встановити дійсні наміри заявника, чи діяв він добросовісно, чи є він, насправді, членом сімї ОСОБА_4 в розумінні вимог закону, оскільки ще у 2014 році він вигнав її з власної квартири, в якій став проживати з іншою жінкою, забрав доньку, а вона вимушена була переїхати в село до матері. Апелянт вважає, що заявник мав намір визнати ОСОБА_4 недієздатною та домогтися, щоб його призначили її опікуном з метою управління майном недієздатної особи. Апелянт також зазначає, що суд в порушення вимог процесуального закону розглянув справу без участі представника органу опіки та піклування, заявника та без участі самої ОСОБА_4, яка, на думку апелянта, є дієздатною, цілком адекватною і її стан здоровя дозволяв бути присутньою в судовому засіданні. Крім того, зазначає, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності та неповноважним складом суду, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол автоматичного визначення народних засідателів після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. Вважає, що підстав визнавати ОСОБА_4 недієздатною не було, оскільки суд не дав належної правової оцінки доказам у справі, а покладений в основу оскаржуваного рішення суду висновок судово-психіатричної експертизи не відповідає вимогам закону, так як не містить дати проведення експертизи.

В судове засідання інші учасники судового розгляду не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.10, 19, 29 т.2), причини неявки адвоката ОСОБА_6 визнано неповажними, інших клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу (далі-ЦК) України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

За загальним правилом частини першої статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Статтею 41 ЦК України визначено правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.2 ст.39 ЦК).

Так, зокрема, частиною третьою статті 237 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом, з урахуванням стану її здоровя (ч.1 ст.240 ЦПК).

Відповідно до вимог частини першої статті 241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

З матеріалів справи встановлено, що заяву про визнання ОСОБА_4 недієздатною було подано її чоловіком ОСОБА_5, що відповідає вимогам ч.3 ст.237 ЦПК України, оскільки на момент подання такої заяви та розгляду справи у суді шлюб між ними розірвано не було.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, проведеної експертами Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (а.с.161-163 т.1), ОСОБА_4 страждає стійким хронічним психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з безперервно-проградієнтним типом перебігу та вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує опіки.

Такого висновку експерти дійшли досліджуючи, зокрема, безпосередньо стан самої підекспертної ОСОБА_4 та архівну медичну документацію названого комунального закладу, згідно з якою ОСОБА_4 вже понад тринадцять років страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, з приводу чого багаторазово (16-ть разів) вона перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, і як свідчить медична документація, усі часті поступлення до психіатричної лікарні були зумовлені значним погіршенням її психічного стану.

Сам висновок експертизи та вказані у його описовій та мотивувальних частинах факти щодо психічного стану ОСОБА_4 не були спростовані апелянтом, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_4 недієздатною.

Посилання апелянта на те, що висновок експертизи не відповідає вимогам закону, є безпідставними.

З урахуванням наведених вище норм ЦПК України, безпідставними є також посилання апелянта на порушення судом порядку розгляду даної справи, оскільки в судових засіданнях були присутніми представник заявника та представники ОСОБА_4, а орган опіки та піклування висловив своє відношення до заявлених вимог, підтримавши лише вимогу заявника про визнання ОСОБА_4 недієздатною.

Питання щодо дотримання правил підсудності даної справи Франківському районному суду м.Львова вирішувалось Апеляційним судом Львівської області, за наслідками розгляду якого ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 09.07.2014 року про відкриття провадження у даній справі залишено без змін (а.с.100 т.1).

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою (ч.3 ст.63 ЦК).

Враховуючи вказані вище норми матеріального закону й те, що із заявою про призначення опікуном ОСОБА_4 звернувся до суду лише її чоловік ОСОБА_5, якому суд відмовив у задоволенні цієї вимоги і він рішення суду не оскаржував, а заяв від інших осіб, які б бажали бути опікунами недієздатної ОСОБА_4, в тому числі, й заяви від її брата ОСОБА_7, якого просив призначити опікуном представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 (а.с.174-176 т.1), в матеріалах справи немає, і з поданням про призначення опікуна для ОСОБА_4 з числа інших осіб орган опіки та піклування не звертався, тому колегія суддів погоджується із висновком районного суду про ухвалення рішення у даній справі лише про визнання ОСОБА_4 недієздатною, що не позбавляє осіб, які бажають бути опікунами недієздатної, подати відповідні заяви до органу опіки та піклування для звернення цього органу до суду у встановленому законом порядку із поданням про призначення недієздатній ОСОБА_4 опікуна.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.4 ст.234 ЦПК України, справи про визнання фізичної особи недієздатною розглядаються судом в складі одного судді та двох народних засідателів.

З матеріалів справи встановлено, що первинно з вересня 2014 року до складу суду входили народні засідателі Посталатій Н.Г. та Сабадило Л.Я. згідно зі списком народних засідателів Франківського районного суду м.Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1942 від 13.12.2012 року (а.с.38, 40 т.1), в подальшому, замість народного засідателя Посталатій Н.Г. автоматизованою системою документообігу (протокол автоматичного визначення народних засідателів від 22.03.2016 року (а.с.183 т.1), як того вимагало на той час Положення про автоматизовану систему документообігу в редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 року №25, було визначено народного засідателя Беланюка І.І., а тому доводи апелянта про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, є теж безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даної справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_8