Справа № 369/2508/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/6569/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 22.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Іванової І.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наказом ПАТ «ОТП Банк» від 08 липня 2013 року ОСОБА_2 з 09 липня 2013 року призначено на посаду провідного експерта сектору підтримки обслуговування клієнтів відділень м. Києва відділу координації та супроводження бізнесу ОСОБА_3 регіональної дирекції АТ «ОТП Банк», а наказом від 13 вересня 2013 року її переведено на посаду провідного експерта відділу обслуговування клієнтів відділення «Печерське». Наказом від 30 листопада 2015 року № 3485/15-01К ОСОБА_2 звільнено з 03 грудня 2015 року із займаної посади за угодою сторін.

Позивач зазначав, що згідно посадової інструкції ОСОБА_2 відповідає за схоронність цінностей, отриманих під відповідальність, має дотримуватись лімітів робочого місця та лімітів щодо проведення касових операцій, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності отриманих під розписку матеріальних цінностей, відповідає за їх збереження на підставі договору про повну матеріальну відповідальність. 09 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості переданих їй банком під розписку матеріальних цінностей, за їх збереження та (або) виконання роботи повязаної із відкриттям та закриттям сховища та за збереження довірених їй цінностей.

Позивач вказував, що 13 серпня 2015 року при зведенні операційної каси на кінець операційного дня у відповідача була виявлена нестача готівки, яка знаходилась під її відповідальністю, у розмірі 100 000 грн., про що було складено акт про розходження та згідно меморіального ордера № від 14 серпня 2015 року вказану нестачу віднесено на відповідача. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану шкоду у розмірі 100 000 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» завдану шкоду у розмірі 100 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 відноситься до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності і між нею та позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Внаслідок неналежного виконання своїх обовязків по проведенню касових операцій та операцій по роботі з готівкою відповідач допустила нестачу переданої їй під звіт готівки, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП України).

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозвязку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст.130 КЗпП України.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам розяснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету ОСОБА_3 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_3 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24 (далі - Перелік).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам розяснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом ПАТ «ОТП Банк» від 08 липня 2013 року № 2998/13-01К ОСОБА_2 призначено на посаду провідного експерта сектору підтримки обслуговування клієнтів відділень м. Києва відділу координації та супроводження бізнесу ОСОБА_3 регіональної дирекції АТ «ОТП Банк» зі строком випробування з 09 липня 2013 року по 08 жовтня 2013 року (а.с.6).

Наказом ПАТ «ОТП Банк» від 13 вересня 2013 № 4286/13-01К з 23 вересня 2013 року ОСОБА_2 переведено на посаду провідного експерта відділу обслуговування клієнтів відділення «Печерське» (а.с.7).

По справі встановлено, що наказом ПАТ «ОТП Банк» від 30 листопада 2015 року № 3485/15-01К ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за угодою сторін (а.с.8).

Згідно з пунктом 2.1.1 посадової інструкції, з якою ОСОБА_2 ознайомилась 20 листопада 2013 року, до її завдань та обовязків відноситься проведення касових операцій з обслуговування клієнтів та їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку банку відповідно до внутрішніх регулятивних документів банку операційний час та в післяопераційний час (у разі необхідності), зокрема, приймання готівки та цінностей від клієнтів; видача готівки та цінностей клієнтам; валюто-обмінні операції.

У пункті 2.2 посадової інструкції передбачено, що ОСОБА_2 здійснює операції по роботі з готівкою та іншими цінностями, зокрема, отримує під відповідальність цінності в національній та іноземній валютах на початку робочого дня, повертати готівку та цінності, отримані під відповідальність наприкінці робочого дня; належно зберігає готівку та цінності отримані під звіт.

Відповідно до положень пунктів 4.2, 4.8 посадової інструкції ОСОБА_2 відповідає за схоронність цінностей, отриманих під відповідальність, дотримується лімітів робочого місця та лімітів щодо проведення касових операцій, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності отриманих під розписку матеріальних цінностей, відповідає за їх збереження на підставі договору про повну матеріальну відповідальність.

Встановлено, що 09 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого відповідач взяла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості переданих їй банком під розписку матеріальних цінностей, за їх збереження та (або) виконання роботи повязаної із відкриттям та закриттям сховища та за збереження довірених їй цінностей (а.с.22).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність та у звязку з укладенням між сторонами такого договору ОСОБА_2 зобов`язана відшкодувати банку повну вартість збитків, які завдані останньому з вини такого працівника.

По справі встановлено, що згідно акту від 13 серпня 2015 року про розходження, виявлені при зведенні операційної каси, складеного керуючим відділення «Печерське» ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_4 та начальником відділу обслуговування відділення «Печерське» АТ «ОТП Банк» ОСОБА_5, 13 серпня 2015 року при зведенні операційної каси на кінець операційного дня у відповідача були виявлені розходження між фактичними залишками готівки, яка знаходилась під її відповідальністю, та даними касових документів і складених довідок касира. Встановлено нестачу готівки у розмірі 100 000 грн. (а.с.23).

З даним актом ОСОБА_2 ознайомилась того ж дня, про що свідчить її підпис в акті.

Згідно видаткового касового ордера № 004Т018QED від 13 серпня 2015 відображено допущену ОСОБА_2 нестачу готівки у розмірі 100 000 грн. та згідно меморіального ордеру № НОМЕР_1 від 14 серпня 2015 року вказану нестачу віднесено на неї (а.с.74-75).

Відповідач ОСОБА_2, у порушення вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України, не надала суду доказів того, що нестача готівки сталася не з її вини.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що вона неналежно виконувала свої трудові обовязки, внаслідок чого позивачу заподіяно шкоду, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Установивши наведені вище обставини, які свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання своїх обовязків по проведенню касових операцій та операцій по роботі з готівкою відповідач, з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, допустила нестачу переданої їй під звіт готівки у розмірі 100 000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача було звільнено із займаної посади за угодою сторін, а відтак вважає, що ПАТ «ОТП Банк» не мало права на предявлення даного позову до неї про стягнення шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки чинним законодавством не передбачено, що звільнення працівника з роботи за угодою сторін позбавляє права роботодавця на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої працівником.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного заочного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді