Справа № 565/1416/16-ц
Провадження № 2/565/550/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» (далі ТОВ «Українські торгівельні мережі») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обовязків, в сумі 10995,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються (з урахуванням уточнень підстав позову в заяві від 16.11.2016р.) тим, що 10.03.2015р. ОСОБА_2 була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів у магазин, за адресою: Рівненська область, м. Кузнецовськ, вул. Шевченка, буд. №11, що належить ТОВ «Українські торгівельні мережі». Наказом №01-2/86 від 30.03.2015р. ОСОБА_2 з 01.04.2015р. переведено на посаду старшого продавця продовольчих товарів 5 розряду у зазначеному магазині. 01.04.2015р. між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В магазині, де працювала відповідач ОСОБА_2, було проведено ряд інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей, а саме: 24.06.2016р. (на підставі наказу №01/1-123 від 22.06.2016р.) виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 14858, 60 грн., до відшкодування відповідачем пропорційно до кількості відпрацьованих днів підлягала сума 4623, 76 грн.; 16.06.2016р. (наказ №01/1-118 від 15.06.2016р.) виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 19428, 56 грн., до відшкодування відповідачем пропорційно до кількості відпрацьованих днів підлягала сума 5124, 19 грн.; 16.06.2016р. (наказ №01/1-118 від 15.06.2016р.) виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 2753, 43 грн., до відшкодування відповідачем пропорційно до кількості відпрацьованих днів підлягала сума 731, 04 грн.; 23.05.2016р., 12.06.2016р. та 14.06.2016р. (на підставі наказу №01/1-276 від 21.09.2015р.) - виявлено нестачі товарно-матеріальних цінностей на загальні суми: 2791, 67 грн., 188, 87 грн., 16836, 56 грн. відповідно, та до відшкодування відповідачем пропорційно до кількості відпрацьованих днів підлягали суми: 726, 60 грн., 43, 36 грн., 3933, 58 грн.; 06.06.2016р. (наказ №01/1-276 від 03.10.2014р.) - виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 406, 87 грн., до відшкодування відповідачем пропорційно до кількості відпрацьованих днів підлягала сума 107, 22 грн.

Покликається позивач, що загальна сума матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 ТОВ «Українські торгівельні мережі», у результаті неналежного виконання своїх трудових обовязків, складає 15289,75 грн. Зауважень та заперечень до порядку проведення інвентаризацій та підрахунку їх результатів у відповідача не було. Відповідно до наказу директора ТОВ «Українські торгівельні мережі» від 11.07.2016р. №01-2/159 відповідача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. ОСОБА_2 добровільно частково погасила суму нестачі, внісши в касу позивача 3544 грн. та 750 грн. На день подачі позовної заяви невідшкодованими залишилося 10995,75 грн. завданої шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування. Давала суду пояснення, що за змістом подібні до обґрунтувань позову та письмових пояснень. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. Давала суду пояснення подібні за змістом до заперечень на позовну заяву. Суть заперечень зводиться до того, що інвентаризації активів та зобовязань проводилися не після закриття магазину, а під час його роботи; інвентаризація проводилася не повним складом інвентаризаційної комісії, без даних бухгалтерського обліку, без складання актів інвентаризації, які фіксують наявність готівки, без актів на неякісні та зіпсовані або списані товари. На час підписання інвентаризаційних описів ОСОБА_2 не було відомо сум розбіжностей між фактичними даними залишків товарів та даними бухгалтерії, ні сум природніх витрат, які застосовані при складанні протоколів за результатами інвентаризацій виведення нестачі, ні сум самих нестач, а також не було зазначено причин виникнення нестачі товару. Посилається ОСОБА_2 на те, що ТОВ «Українські торгівельні мережі» не створило усіх необхідних умов для виконання працівниками своїх посадових обовязків відповідно до посадових інструкцій, не вистачало працівників за штатним розкладом, робота не була налагоджена, працівники постійно виконували не тільки роботу, передбачену посадовими інструкціями, а й іншу. Охоронці магазину, через відсутність вантажника, зобовязані були розвантажувати автомобілі з товаром, замість того, щоб слідкувати за порядком в магазині та запобігати крадіжкам сторонніми особами, що постійно мали місце протягом роботи магазину. Відповідач, як старший продавець, окрім власних обовязків, виконувала і роботу адміністратора, доводилося працювати понаднормово. Заперечує відповідач добровільне погашення частини суми нестачі.

Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські торгівельні мережі» не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) ТзОВ «Українські торгівельні мережі» №01-2/68 від 10.03.2015 року ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів у магазин №60 (м. Кузнецовськ, вул. Шевченка, 11).

Згідно із наказом (розпорядженням) ТзОВ «Українські торгівельні мережі» №01-2/86 від 30.03.2015 року ОСОБА_2 із 01.04.2015р. переведена на посаду старшого продавця продовольчих товарів 5 розряду в магазин №60 (м. Кузнецовськ, вул. Шевченка, 11).

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.04.2015 року, укладеного між ТзОВ «Українські торгівельні мережі» та ОСОБА_2, на відповідача покладено повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених для неї підприємством матеріальних цінностей.

Згідно із нормою ст.130 ч.1 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Пунктом 1 ч.1 ст.134 КЗпП передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

З копій наказів ТзОВ «Українські торгівельні мережі» видно, що позивачем за результатами інвентаризації, на підставі протоколів інвентаризаційної комісії, прийняті рішення про стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди: наказ №60/05 від 31.05.2016р. - в розмірі 726,60 грн.; №60-06 від 10.06.2016р. - в розмірі 107,22 грн.; №60,06 від 15.06.2016р. - в розмірі 43,36 грн.; №60/06 від 20.06.2016р. - 3933,58 грн.; №60_06 від 20.06.2016р. - 731,04 грн.; №60//06 від 27.06.2016р. - 5124,19 грн.; №60/06 від 30.06.2016р. - 4623,76 грн.

Копією наказу №01-2/159 «Про припинення трудового договору (контракту)» підтверджено, що з 11.07.2016р. ОСОБА_2 звільнено з посади старшого продавця продовольчих товарів V розряду за власним бажанням з поважної причини в звязку з необхідністю догляду за дитиною до 14років, на підставі ст.38 КЗпП України.

Відповідно до п.2 «а» вищезазначеного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.04.2015р., підприємство зобовязується створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Договором (п.4) передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Із показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що вона працювала у тому ж магазині, що і відповідач. Під час проведення ревізій магазин був відкритий, здійснювалася торгівля. В ході роботи доводилося виконувати не тільки свої обовязки, оскільки не вистачало працівників у магазині, не вистачало вантажників. Було, що в магазині здійснювали торгівлю, проводили касові операції представники позивача, які приїжджали із м.Луцьк, Рівного та, відповідно мали доступ до каси.

Свідок ОСОБА_4 теж давала показання про те, що під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей магазин працював. В магазині не вистачало працівників, вантажників, умови праці були жахливі, не було часу пообідати. Охоронник постійно виконував функції вантажника, майже щодня приїжджали машини з товаром, який потрібно було розвантажувати. Заробітну плату по відомостям вони не отримували.

В судовому засіданні не доведено доказами, що саме відповідачем, через невиконання чи неналежне виконання трудових обовязків було завдано спірної матеріальної шкоди. З обставин справи вбачається, що в магазині, де працювала відповідач, роботодавцем неналежно було організовано роботу, відповідач при призначенні на посаду не відповідала кваліфікаційним вимогам, що зазначені в п.2 Посадової інструкції старшого продавця продовольчих товарів пятого розряду. Показаннями свідків підтверджено, що до товарно-матеріальних цінностей та до грошових коштів у касі в магазині мали місце доступ особи, які не працювали в магазині, а за розпорядженням позивача прибували в магазин для надання допомоги в роботі, оскільки не вистачало своїх працівників магазину. Такі обставини дають суду підставу для висновку, що роботодавцем позивачем не було дотримано вимог щодо відповідача по створенню працівникові умов, необхідних для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей. На користь цього свідчить також і та обставина, що із ОСОБА_2 укладено договір про індивідуальну матеріальну відповідальність, хоча, завідомо було зрозуміло, що доступ до товарно-матеріальних цінностей будуть мати інші працівники магазину, а також фактично мали представники роботодавця, що прибували із м.Луцьк і здійснювали торгівлю в магазині. Тому, на підставі наданих доказів суд не переконався у наявності підстав для покладення на відповідача спірної матеріальної відповідальності та констатує, що у встановленому порядку не доведено доказами її винуватості в заподіянні такої шкоди. Сумнівними в цій справі є і письмові докази в частині загальних розмірів нестач, що відображені в протоколах інвентаризаційної комісії та в інвентаризаційних описах, оскільки ці суми не співпадають, відрізняються. А отже, такі докази, як сумнівні теж не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Ті обставини, що відповідач, перебуваючи в таких умовах праці, коли на неї покладалося покриття недостач товарно-матеріальних цінностей, а вона продовжувала працювати і не звільнялася з роботи, мають обґрунтоване пояснення з боку відповідача про те, що вона самостійно утримує трьох дітей, один з яких тяжко хворіє. Це можливо розцінювати як складні життєві умови, внаслідок яких ОСОБА_2 побоювалася втратити роботу, як джерело доходу для утримання сімї. Надану суду розписку ОСОБА_2 про те, що вона зобовязується погасити суми нестач суд теж оцінює критично, оскільки в ній не зазначено розмірів сум, які були б визнані відповідачем, і така розписка правового значення не має.

Виходячи із наведеного, не встановлено в суді підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10995, 75 грн., через безпідставність.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :