АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1510/16-ц 22-ц/774/2334/К/16
Справа № 215/1510/16-ц Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/2334/К/16 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - ОСОБА_1

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.
за участю секретаря - Гладиш К.І.
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.
Особи, які беруть участь у розгляді справи:
представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4, -
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_5 «ПівнГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання з діагнозом вібраційна хвороба, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 29.03.2011 року йому первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у загальному розмірі 45%, що підтверджено під час наступного переогляду висновком МСЕК від 12.02.2015 року безстроково.
Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в рахунок її відшкодування 45 000 грн.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» стягнуто 40 000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача, не враховано судом й тяжкого фінансового становища відповідача.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.
Крім того, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_3, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_5 «ПівнГЗК» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 впродовж 32 років 2 місяців, у період з 27.10.1977 року по 31.03.2010 року, працював на підприємстві відповідача помічником машиніста екскаватора в карєрі Першотравневого карєру Першотравневого рудоуправління; машиністом екскаватора в карєрі 6 розряду виробничої дільниці по відвантаженню гірничої маси з перевантажувальних станцій Першотравневого карєру, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу й був звільнений 31.03.2010 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 3-5).
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 20 січня 2011 року позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба другої ст.: синдром церебрально-периферичної ангіодистонічнії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з синдромом шийної та попереково-крижової радикулопатії, з нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткововго періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого - другого ст.) та вазомоторно-трофічних порушень на кистях (а.с. 10).
Згідно з п. 17 Акту № 2 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.02.2011 року причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 32 років 2 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: вібрація транспортно-технологічна 105-109 дБ при ГДР 101 дБ (а.с. 6-8).
Висновком МСЕК від 29.03.2011 року ОСОБА_3 первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи, починаючи з 21 березня 2011 року (а.с. 11).
При переогляді у квітні 2013 року ступінь втрати професійної працездатності залишено незмінним - 45% на період з 01.04.2013 року по 01.04.2015 року, з наступним переоглядом 01 квітня 2015 року (а.с. 12).
Висновком МСЕК від 12.02.2015 року ОСОБА_3 підтверджено третю групу інвалідності та з першого квітня 2015 року визнано інвалідом третьої групи безстроково (а.с. 13).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як убачається з акту розслідування професійного захворювання № 2 від 16.02.2011 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 32 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: вібрація транспортно-технологічна 105-109 дБ при ГДР 101 дБ (а.с. 6-8).
Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 16.02.2011 року, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.
Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Посилання представника відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.
Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального положення ОСОБА_5 «ПівнГЗК» колегією суддів до уваги не беруться, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, оскільки при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд має виходити з глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а не з фінансової можливості роботодавця здійснити таке відшкодування.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо завищеного розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 40 000,00 гривень.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці, ступінь втрати професійної працездатності, який не встановлено безстроково та в майбутньому він може бути змінений, а також те, що позивачу встановлено третю групу інвалідності з протипоказаннями лише до важкої праці в умовах вібрації, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 40 000 гривень до 22 000 гривень.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок до 22 000 (двадцяти двух тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: