Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/8190/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Провадження № 22-ц/778/3377/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи розмір позовних вимог було збільшено.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.09.2006р. по 12.09.2015р. Сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Після розірвання шлюбу донька проживає разом із матір'ю. До вересня 2015 року позивач мав можливість спілкуватися з донькою, однак, після цього часу відповідач стала безпідставно створювати умови, за яких спілкування з донькою стало неможливим.

У зв'язку з чим, у вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. 28.09.2015 року вказаною комісією було прийнято Розпорядження № 583р, у відповідності до якого позивачу було визначено порядок прийняття участі у вихованні та спілкуванні з донькою: у першу та третю суботу, у другу та четверту неділю щомісячно, з 9 до 12 години у присутності матері, з правом відвідування культурних та розважальних закладів.

Відповідач дане розпорядження не виконує, та до теперішнього часу створює перешкоди у спілкуванні з донькою, тому ОСОБА_4 був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження; визначити наступні способи участі у вихованні та особистому спілкуванні: побачення чотири рази на місяць - перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 09 до 12 години; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в який зазначив, що після того як відповідач дізналася про поданий ним позов, вона наказала вихователям у дитячому садку, який відвідує донька, не дозволяти позивачу побачення з донькою. Тому, ОСОБА_4 просив суд ухвалити, що він має право відвідувати навчальні заклади, які відвідує його донька, та спілкуватися з нею (а.с. 61-62).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено час спілкування та способи виховання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, встановивши для ОСОБА_4:

- періодичні побачення з малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділю місяця з 09.00 години до 12.00 години, у присутності ОСОБА_3 за її згодою;

- спілкування з донькою ОСОБА_5 особисто засобами телефонного, електронного, та іншого засобу зв'язку;

- відвідування ОСОБА_4 навчальних закладів, які відвідує його донька ОСОБА_5, та спілкування з нею.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Так, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2015 року, яке набуло чинності 12.09.2015 року (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу донька сторін проживає разом із матір'ю, що визнається сторонами.

Позивач за місцем роботи (працює на посаді фельдшера в КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради), та за місцем мешкання характеризується позитивно (а.с. 11, 45, 47).

ОСОБА_4 для спілкуванням з дитиною відвідував дитячий садочок, вихованкою якого є його донька (а.с. 47 зв., 92, 93).

У вересні 2015 року позивач звернувся до голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з заявою щодо встановлення способу його участі у вихованні малолітньої доньки (а.с. 46 зв.).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 583р від 28.09.2015 року відповідно до ст. 158 СК України визначено наступний спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження: за попередньою домовленістю сторін у першу та третю суботу, другу та четверту неділю місяця з 09.00 години до 12.00 години, у присутності матері ОСОБА_3, з правом відвідування культурних та розважальних закладів (а.с. 10, 33).

Як підставно встановлено судом, після прийняття Розпорядження № 583р від 28.09.2015 року, яким передбачено порядок спілкування позивача з донькою, мали місце перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з донькою, останньому відповідач дитину для виховання не надавала. Причинами відмови у побаченні позивача з дитиною були: хвороба дитини, сон дитини, тощо.

З приводу не виконання відповідачем Розпорядження № 583р від 28.09.2015 року та порушення його прав як батька ОСОБА_4 звертався до органу опіки та піклування з відповідною заявою (а.с. 137).

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду щодо доведеності позивачем наявності перешкод у спілкуванні з донькою та у її вихованні, які чинить відповідач, зокрема, остання ухиляється від виконання розпорядження органу опіки та піклування.

Враховуючи інтереси дитини, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком позивача, а також із врахуванням пояснень щодо позову сторін, з яких вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки, віку дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, якій на час ухвалення оскаржуваного рішення (08.06.2016 року) було повних три роки, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновком органу опіки та піклування, враховують вік дитини, звичний графік її розвитку, а саме, відвідування дитиною дошкільного закладу, та інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки або базуються на викладі фабули справи, або є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, або зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: