Справа № 461/6518/12 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/6280/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 року,-

встановила:

15.08.2016 року заявник ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про роз»яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 року.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Вважає рішення суду незрозумілим в питанні виконання, оскільки судом не зазначено яким саме чином повинні бути поділені приміщення, виділені сторонам.

Просить суд роз»яснити рішення в частині, чи підлягає поділу приміщення на АДРЕСА_1 шляхом замурування дверного проходу приміщення № 3, площею 30,00 кв.м, розташованого на першому поверсі; поділу приміщення № 7, площею 58,6 кв.м, розташованого на другому поверсі, на дві частини: площею 28,6 кв.м та площею 30,00 кв.м, шляхом влаштування перегородки між цими частинами; приміщення № 12, площею 72,2 кв.м, розташованого на третьому поверсі, на дві частини: площею 44,2 кв.м та площею 28,0 кв.м, шляхом влаштування перегородки між цими частинами.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз»яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 року відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням процесуальних норм, оскільки ухваливши рішення про поділ майна в натурі, визначено частки кожної сторони, однак жодним чином не роз'яснено, як і яким чином це має бути виконано.

Стверджує, що посилаючись на конкретний варіант поділу приміщення суд у резолютивній частині не вказує, як і яким чином це має бути здійснено, тому у задоволенні заяви відмовлено безпідставно.

Тобто ухвалюючи рішення, суд не встановив порядку і способу його виконання.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року, постановити нову ухвалу, якою заяву про роз'яснення рішення суду задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали зазначеної цивільної справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Поділено в натурі майно, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3

ОСОБА_6 виділено у власність частину нежитлового приміщення та частину будівельних матеріалів, які були використані в ході реконструкції цього приміщення на АДРЕСА_1 на першому поверсі: приміщення № 3 площею 30,00 кв.м., приміщення №4 площею 64,60 кв.м., на другому поверсі: частину приміщення № 7 площею 30,00 кв.м., на третьому поверсі: частину приміщення № 12 площею 28,0 кв.м., загальною вартістю 1095629.00 грн.

ОСОБА_3 виділено у власність частину нежитлового приміщення та частину будівельних матеріалів, які були використані в ході реконструкції цього приміщення на АДРЕСА_1 на першому поверсі; приміщення № 1 площею 5,20 кв.м. та 11,70 кв.м., на другому поверсі: приміщення № 5 площею 23,90 кв.м., приміщення № 6 площею 12,20 кв.м., частину приміщення № 7 площею 28,60 кв.м., приміщення № 8 площею 5,30 кв.м., приміщення №9 площею 8,50 кв.м., приміщення № 10 площею 1,20 кв.м., на третьому поверсі: приміщення №11 площею 12,0 кв.м., частину приміщення № 12 площею 44,20 кв.м., приміщення № 13 площею 8,10 кв.м., приміщення № 14 площею 1,80 кв.м., приміщення № 15 площею 5,30 кв.м., приміщення №16 площею 11,0 кв.м., на четвертому поверсі: приміщення № 17 площею 36,80 кв.м. загальною вартістю 1150861.00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі 27616,00 грн. за відхилення від ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати 4904,00 грн. за проведення експертизи, 107,30 грн. судового збору, а всього 5011,30 грн.

Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно із роз»ясненнями, викладеними у п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про роз'яснення рішення виходив з того, що суд при ухвалені судового рішення не може вийти за межі пред»явлених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у прохальній частині позову, позивач на ставила вимог, які просить роз»яснити ОСОБА_3, суд прийшов висновку, що заява є безпідставною, оскільки резолютивна частина рішення суду проста, доступна, зрозуміла, не припускає кілька варіантів тлумачення.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Питання роз'яснення рішення суду розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Таким чином, законодавець вказує на те, що суд може роз'яснити своє рішення, якщо воно містить в собі незрозумілості або ускладнює його реалізацію, при цьому, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Колегією суддів встановлено, що прохання заявника не містить в собі даних, які б свідчили про наявність підстав для роз'яснення рішення.

Вимоги, на які посилається відповідач ОСОБА_3 у своїй заяві, не були предметом спору, що розглядався судом, не досліджувались в судових засіданнях, тому задовольнивши заяву останнього - буде внесено зміни у суть рішення, яке набрало законної сили, що не допускається.

Заявником фактично порушено питання про внесення в рішення нових даних, які не описувались ні позивачем в позовних вимогах, ні не досліджувались судом з урахуванням п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі».

Щодо доводів апеляційної скарги в іншій частині, колегія суддів бере до уваги також те, що відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України ОСОБА_3 вправі розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, при цьому відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота