Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-4791/11Головуючий у 1-й інстанції Ніколова І.С.
Пр. № 22-ц/778/5053/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Крилової О.В.

за участі секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2016 року про задоволення заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошової суми за договором позики

ВСТАНОВИЛА:

Дана справа перебуває у провадженні суду першої інстанції.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2016 року (а.с. 99-100) заяву третьої особи ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасовано арешт, накладений за ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду № 2-4791/11 від 04 квітня 2016 року на квартиру, що розташована за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Кірова б. 43 кв.17, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу від 11 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_7 ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м. 107-109) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.в.м. 115) апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м. 117).

У судове засідання 13 грудня 2016 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (а.в.м. 118- 121) всі особи, які беруть участь у справі, окрім представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с. 110) ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4, не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки всіх нез'вившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с. 110) ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4,

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що задовольняючи заяву третьої особи ОСОБА_4 у цій справі та скасовуючи заходи забезпечення позову у цій справі у вигляді арешту квартири, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, б. 43, кв.17, що належить ОСОБА_4, накладеного раніше у цій справі ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.04.2016 року, суд першої інстанції керувався ст. 154, 209 ЦПК України та виходив із того, що квартира за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Кірова б. 43 кв.17 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу вія 11.05.2013 року, питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири у позові не ставиться, а квартира не виступала у якості забезпечення виконання по договору позики.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Встановлено, що у листопаді 2011 року ОСОБА_7 ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а. в.м. 1-2), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 на свою користь грошову суму у розмірі 140400,00 грн. суми основного боргу, 4212,00 грн. три проценти річних від простроченої суми, а всього 144612,00 грн., а також понесені судові витрати.

Разом із цим позовом ОСОБА_7 ОСОБА_2 подав апеляційному суду заяву про забезпечення позову (а.в.м. 6), в якій просив накласти арешт на майно відповідача, а саме: квартиру № 17, розташовану у житловому будинку № 43 по вул. Кірова у м. Мелітополі.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року (а.в.м. 9) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача було відкрито.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року (а.в.м.10) заяву позивача ОСОБА_2 (мешкає за адресою: м. Мелітополь вул. Кірова б. 49 кв. 53) про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

Ухвалами Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2013 року позов позивача залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивачка у судове засідання та скасовано арешт, накладений на квартиру в якості забезпечення позову у цій справі.

Відповідач по справі ОСОБА_5 продав квартиру за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Кірова б. 43 кв.17 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 11 травня 2013 року (а.в.м. 41-42).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року вищезазначені ухвали суді першої інстанції від 22 квітня 2013 року скасовані, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року (а.в.м.45) в порядку задоволення клопотання позивача залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору ОСОБА_4

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року (а.в.м.44) клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6

15 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.04.2016 року (а.в.м. 51-52).

Заяву обґрунтовувала тим, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.04.2016 року в якості забезпечення позовних вимог було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Кірова б. 43 кв.17, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2013. Рішення про вжиття заходів по забезпеченню позову було прийнято без її участі. Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду від 04.04.2016 вона отримала 11.04.2016 року. Вказала, що оскільки позовні вимоги позивача не містять доказів, які підтверджують викладені у позові обставини, то забезпечення позову в даному випадку може завдати зловживання щодо неї, як власника квартири та особі яка не є відповідачем по справі. Крім того, враховуючи, що вона є власницею зазначеної квартири, то наявність арешту на квартирі порушує її право власника і тому підлягає скасуванню.

У травні 2016 року позивач уточнив свій вищезазначений позов у цій справі (а.в.м. 59-62), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 борг у розмірі 453530,47 грн.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав право постановити ухвалу, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 152 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як арешт майна, що належить відповідачу, і знаходиться у нього або в інших осіб.

Встановлено, що відповідачем у цій справі є лише одна особа ОСОБА_5, якому на час постановлення ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року про забезпечення позову у цій справі (а.в.м.44) вищезазначена квартира вже не належала з 11 травня 2013 року.

Належні, допустимі докази того, що державним реєстратором було відновлено записи про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за відповідачем ОСОБА_5 чи про заборону відчуження цієї квартири останнім на підставі ухвали судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року (а.в.м.10) після постановлення ухвали апеляційним судом Запорізької області від 04 лютого 2016 року у цій справі, відсутні та особами , які беруть участь у справі, у матеріали цієї справи не надані, як на стадії розгляду справи судом першої інстанції, так й на стадії апеляційного перегляду останньої апеляційним судом.

Хоча на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційний суд сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у цій справі, а саме: розяснював у судовому засіданні особам, які беруть участь у справі, їх право надати апеляційному суду докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, зокрема щодо:

- відновлення реєстрації відповідним державним реєстратором права власності на квартиру за відповідачем та відновлення реєстрації відповідним державним реєстратором заборони відчуження останньої на підставі ухвали суду першої інстанції від 22 листопада 2011 року (а.в.м.10),

- чи щодо залучення чинного власника квартири ОСОБА_4 в якості співвідповідача за позовом позивача у цій справі станом на час постановлення оскаржуємої ухвали (31 жовтня 2016 року), зокрема тому, що заявлено відповідне клопотання позивачем чи уточнено позовні вимоги позивачем, збільшено останні шляхом визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,

- чи щодо того, що:

= ця квартира, будучі у власності відповідача ОСОБА_5, була передана в іпотеку позивачеві в рахунок забезпечення зобовязань позичальника ОСОБА_5 перед кредитором (позивачем) за вищезазначеним договором позики у цій справі;

= ця квартира, вже будучі у власності третьої особи ОСОБА_4, була передана в іпотеку позивачеві в рахунок забезпечення зобовязань позичальника ОСОБА_5 перед кредитором (позивачем) за вищезазначеним договором позики,

а також наслідки неподання останніх апеляційному суду.

Однак, на запитання колегії суддів, особи, які беруть участь у справі, зазначали та визнали у судовому засіданні, що ці докази відсутні.

Таким чином, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд має виходити та виходив при постановленні цієї ухвали із наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Доводи апеляційної скарги позивача в особі представника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його заяві про забезпечення позову у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції не мав права взагалі накладати арешт на майно третьої особи, яке не належить відповідачу у цій справі, та яким не забезпечено зобовязання відповідача позичальника за вищезазначеним договором позики перед кредитором (позивачем), який не просить у цій справі визнати недійсним договір купівлі-продажу цього майна між відповідачем та третьою особою у період, коли була відсутня зареєстрована у встановленому законом порядку заборона про відчуження цього майна у відповідному реєстрі на час укладення зазначеного договору.

За заявою третьої особи в порядку ст. 154 ЦПК України, якщо останні все ж таки такі заходи забезпечення позову при вищевикладених обставинах були застосовані раніше ухвалою суду першої інстанції у цій справі, вони підлягали скасуванню на підставі ст. 154 ЦПК України.

Оскільки, вони порушують права чинного власника вищезазначеної квартири ОСОБА_4

Безпідставними є посилання позивача в особі його представника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що суд першої інстанції сам на підставі ст. 33 ЦПК України мав залучити ОСОБА_4 у цій справі в якості співвідповідача.

Оскільки, саме виключним правом позивача є право обирати відповідача за своїм позовом.

В силу вимог ст. 33 ч. 1 ЦПК України суд за клопотанням позивача залучає до участі у справі іншу особу в якості співвідповідача.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Дійсно в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд першої інстанції мав сприяти повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи при розгляді останньої по суті (але ж на цей час у цій справі вирішується не справа по суті, а лише процесуальне питання).

Суд першої інстанції не зобовязаний здійснювати за позивача та його представника будь-які процесуальні права та виконувати будь-які процесуальні обовязки.

Оскільки, в силу вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі, які призвели до неправильності вирішення по суті питання про скасування вищезазначених раніше застосованих судом першої інстанції у цій справі заходів забезпечення позову, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію понесених ним судових витрат у вигляді судового збору (а.в.м. 106) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Разом із тим, колегія суддів вважає за доцільне розяснити позивачеві та його представникові, що скасування заходів забезпечення позову у цій справі при вищевикладених обставинах не перешкоджає у подальшому позивачеві знов вирішувати у суді першої інстанції у цій справі питання про забезпечення позову позивача в інший спосіб чи після усунення обставин, які стали підставою для скасування останнього судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9