Провадження № 22-ц/773/1756/16 Категорія: 27 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

за участю:

секретаря Галицької І.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Діамантбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Діамантбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року позов задоволено в повному обємі.

Визнано недійсним договір поруки № 08-04-22-0010_166/R17/2 від 22 квітня 2008 року, сторонами якого є Акціонерним банк «Дамант» та ОСОБА_3. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

На вищевказане рішення суду представником відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства (далі по тексту ПАТ) «Дімантбанк» подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим через неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 22 квітня 2008 між АБ «Діамантбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 08-04-22-0010_166/R17, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 грн. з терміном повернення до 21 квітня 2011 року із сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами та комісії.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 22 квітня 2008 року між установою банку відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 08-04-22-0010_166/R17/1, і цього ж дня договір поруки № 08-04-22-0010_166/R17/2 між АБ «Діамант» та позивачем ОСОБА_3, згідно з умовами якого остання поручилася перед установою банку за повне та своєчасне виконання боржником основного зобовязання за кредитним договором (а.с. 6-7).

Згідно із висновком судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20 вересня 2016 року № 2314, підпис виконаний в розділі 5 «Підписи сторін» графи «Поручитель» Договору поруки № 08-04-22-0010_166/R17/2 від 22 квітня 2008 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 144-148).

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

З огляду на викладене, встановивши, що підпис від імені ОСОБА_3 у договорі поруки № 08-04-22-0010_166/R17/2 від 22 квітня 2008 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису, суд обґрунтовано дійшов висновку про визнання договору поруки недійсним.

Доводи представника установи банку про наявність судового рішення від 14 травня 2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором, в тому числі із позивача ОСОБА_3, як солідарного боржника, не можуть слугувати підставою для відмови в позові, з огляду на те, що недійсність договору поруки із підстав непідписання його позивачем ОСОБА_3 не була предметом розгляду у справі про стягнення кредитної заборгованості. Водночас, вона не приймала участь у розгляді даної справи, що позбавило її можливості подати заперечення щодо предявленого позову, або ж звернутись до суді із зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним. Окрім того, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості може бути переглянуте за нововиявленими обставинами, у порядку встановленому процесуальним законом.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання договору поруки недійсним та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Діамантбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Ухвала набрала законної сили 22 грудня 2016 року.

Суддя апеляційного суду Т.В. Лівандовська-Кочура

Помічник судді К.В. Бояновська