УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 8 Жовтневого району м. Дніпропетровська, Дніпропетровської міської ради, третя особа - виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про порушення житлових прав на отримання житла, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії посадових осіб комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 8 Жовтневого району м. Дніпропетровська (далі - КЖЕП № 8 Жовтневого району м. Дніпропетровська) про порушення черговості на отримання нею житла з 08 вересня 1997 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що з 19 лютого 1996 року вона перебувала з відповідачем КЖЕП № 8 Жовтневого району м. Дніпропетровська у трудових відносинах, працюючи на посаді двірника та з 08 вересня 1997 року була взята на квартирний облік на отримання житла.

Зазначала, що у 2004 році Дніпропетровська міська рада пропонувала їй житло, від якого вона відмовилася через непридатність цього житла для проживання. 03 квітня 2009 року вона вийшла на пенсію, але продовжила працювати на раніше займаній посаді до 31 березня 2014 року, а в подальшому працювала двірником і у інших комунальних підприємствах. Власного житла до теперішнього часу не має, мешкає з двома доньками в підвальному приміщенні.

Позивача вказувала, що за повідомленням Дніпропетровської міської ради від 10 квітня 2006 року, згідно з інформацією профкому КВЖ РЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська, вона перебуває у списках осіб, що потребують отримання службової квартири за № 2 (у КЖЕП № 8 за № 1). Вказана інформація була підтверджена й відповіддю виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 16 березня 2009 року та Дніпропетровської міської ради від 16 серпня 2013 року, проте 13 лютого 2014 року з відповіді голови Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради вона дізналася, що згідно з рішенням цієї ради від 21 серпня 2012 року № 308 вона була знята з обліку у черзі на отримання житла у зв'язку з тим, що не пройшла реєстрацію. Після надання усіх документів її поновлено на обліку рішенням виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 21 березня 2014 року № Р-79 складом сім'ї - одна особа, номер черги в загальному списку - 213.

Посилаючись на те, що протягом 10 років її черга залишається без руху, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що відповідно до ст. 43 ЖК Української РСР та п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, громадянам, котрі перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості, а черговість надання жилих приміщень визначається часом взяття на квартирний облік, а також виходив з того, що позивачкою не доведено порушення черговості, невизнання або оспорювання відповідачем її права на отримання житла, оскільки з усіх відповідей компетентних органів вбачається, що їй роз'яснено порядок надання житла і вчинені дії щодо реалізації її права на отримання житла.

Крім того апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи апеляційної скарги позивачки в частині зобов'язання КЖЕП №8 Жовтневого району м. Дніпропетровська надати їй службове приміщення, оскільки апеляційна скарга розглядається у межах заявлених позовних вимог, а вказані вимоги ОСОБА_4 при зверненні до суду першої інстанції не заявлялися.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

Т.О. Писана