Справа № 751/8433/16-ц Провадження № 22-ц/795/2060/2016 Головуючий у I інстанції Філатова Л. Б. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3, визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 23 вересня 2016 року Новозаводський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця Новозаводського відділу ДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_3, визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність судового рішення та ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, невірно трактував норми ст. 28 ЗУ Про виконавче провадження, у звязку з чим дійшов до хибного висновку про відсутність підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Заявник зазначає, що районний суд не дав правової оцінки тій обставині, що виконавче провадження було закрите, а виконавчий лист повернуто стягувачу у звязку з добровільним погашенням боргу, тобто, в примусовому порядку жодної суми державним виконавцем стягнуто не було.

Вказує, що державний виконавець при закритті виконавчого провадження мав право стягнути виконавчий збір в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як це передбачено ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця під час виконання судового рішення були правомірними і такими, що відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником у визначений для добровільного виконання строк рішення майнового характеру виконано не було, отже стягненню підлягав виконавчий збір у розмірі саме 10 відсотків суми, яка підлягала стягненню за судовим рішенням.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду та вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Встановлено, що в серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Новозаводського відділу ДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_3 (а.с. 1-3).

Заявник оскаржував дії державного виконавця в ході виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року, яке було скасовано в частині рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року. За вказаними судовими рішеннями було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» 1107030,62 грн на погашення заборгованості за кредитним договором, на виконання яких 25 травня 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист № 2/751/7/15.

В мотивування своєї скарги, ОСОБА_2 зазначав, що державний виконавець безпідставно прийшов до висновку про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від необхідної до стягнення суми та виніс постанову про відкриття провадження для подальшого примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 12 червня 2015 року державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 110703,06 грн, тобто 10 відсотків від стягнутої судом суми заборгованості. Зі змісту постанови вбачається, що 03 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/751/7/15 про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості в сумі 1107030,62 грн та запропоновано боржнику виконати судове рішення в самостійному порядку в строк до семи днів з дня винесення постанови про відкриття провадження, проте, у наданий строк виконавчий лист виконано не було.

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій, в тому числі, оскаржив дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 12 червня 2015 року. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 8 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 8 серпня 2016 року, в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою від 06 квітня 2016 року Новозаводський районний суд м. Чернігова замінив стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ОСОБА_4

На підставі письмової заяви стягувача ОСОБА_4 від 06 травня 2016 року про повернення виконавчого документа без подальшого виконання державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова ОСОБА_3, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», 18 травня 2016 року винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2/751/7/15, виданого 25 травня 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова (а.с. 4 зворот). Даною постановою виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

26 травня 2016 року державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови б/н про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 110703,06 грн (а.с. 5 зворот).

Відповідно до ч. 1 ч. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» (що діяв у редакції на час виникнення спірних відносин) до складу коштів виконавчого провадження входять кошти виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 28 цього закону.

Так, ч. 1 ст. 28 цього закону визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Аналізуючи наведені норми закону та викладені обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження.

Твердження заявника про неправильне застосування судом матеріальних норм не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони являються довільним тлумаченням скаржником правових норм, що регулюють спірні відносини.

Так, виконання боржником рішення суду в добровільному порядку належними письмовими доказами не підтверджено. Посилання ОСОБА_2 у своїй скарзі на повернення виконавчого листа стягувачу у звязку з добровільним погашенням боргу не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки така підстава повернення виконавчого документа ані в заяві стягувача ОСОБА_4, ані в постанові державного виконавця про повернення виконавчого документа від 18 травня 2016 року не зазначена.

Крім цього, колегія суддів, вирішуючи спір, вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення стягувачу виконавчого листа лише виділив в окреме провадження вже існуючу постанову про стягнення виконавчого збору з визначеним у ній до стягнення з ОСОБА_2 розміром виконавчого збору. Правових підстав змінювати цей розмір державний виконавець не мав. Скаржник, вказуючи на те, що субєкт оскарження мав визначити розмір виконавчого збору, який дорівнює 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян при закритті виконавчого провадження також не навів положення ЗУ «Про виконавче провадження», яке б визначило такі повноваження державного виконавця.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції щодо визначення розмірів стягнення виконавчого збору, які викладені у ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження" цілком узгоджується з обставинами даної справи, оскільки скаржником не спростовано, що у визначений для добровільного виконання строк ним не було виконано рішення майнового характеру.

Не беруться до уваги посилання скаржника на наявність правових висновків, що викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2012 року у справі №6-47892ск11, оскільки вони не являються правовими позиціями в контексті положень ст. 360-7 ЦПК України, і не являються преюдиційними для даної справи, оскільки наведені в ухвалі ВССУ обставини і зроблені щодо них висновки встановлювались у іншій справі за участю інших сторін.

Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження, отже вони були правомірними і такими, що відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: