АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2687/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1994/16Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства ОСОБА_3 «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ВАТ КБ «Надра» 09 листопада 2007 року був укладений кредитний договір про надання йому кредиту в сумі 20350 доларів США за програмою «Перше житло» строком дії до 09 листопада 2027 року. Вважає, що ОСОБА_3 не мав права надавати кредит в іноземній валюті через відсутність ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті. Окрім того, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором, так як у звязку із підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла. Також вважає, що умови договору є несправедливими, зокрема у частині повернення кредиту у валюті, оскільки усі ризики знецінювання національної валюти відповідач поклав на позивача та не попередив його про валютні ризики, а відтак Банком недодержано вимоги ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначав, про відсутність належного переоформлення договору на іншу юридичну особу, в звязку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи з ВАТ КБ «Надра» на ПАТ КБ «Надра» та ненадання доказів правонаступництва. За таких обставин, вважав, що договір має бути в цілому визнаний недійсним.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору№2348/06/07-К від 09.11.2007 року відмовлено.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оцінка доказів проведена невірно, судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ним було надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження задоволення позовних вимог. Обґрунтування доводів апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права в повній мірі повторює обґрунтування підстав заявленого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі та надані сторонами докази, прийшов до висновку, що умови кредитного договору відповідають нормам цивільного законодавства та їм не суперечать, договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо істотних умов цього договору. Обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною, не встановлено.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №2348/06/07-к, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 20350 доларів США за програмою «Перше житло» з встановленим строком погашення кредиту до 09.11.2027 року (а.с.12-16). У забезпечення виконання Кредитного договору від 09 листопада 2007 року було укладено між тими самими сторонами Договір іпотеки №2348/06/07-К, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Згідно п.1.1 Кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20350 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Перше житло».

Договором визначено, що цільове використання кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу серія ВЕХ №712498 від 09.11.2007р., що укладений між позичальником та ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_2 позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: Розсошенці, АДРЕСА_2, витрати позичальника повязані з оформленням Кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим Договором. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,09% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Строк кредиту до 09 листопада 2027 року (Розділ 1 Кредитного договору).

Щомісячна сума мінімально-необхідного платежу складає 225,53грн. (п.3.3.1. Договору). Умови дострокового та часткового погашення кредиту, умови перерахунку кредиту, можливість відстрочення сплати платежів сторонами обумовлені в підрозділі 4.4. розділу 4 Договору.

Таким чином, відповідно до умов укладеного кредитного договору позивачу на підставі даного договору та анкети-заяви (а.с.129,149-150) позичальника (заповнення якої передувало укладенню договору) було надано кредит в сумі 20350,00 доларів США. Згідно заяви на отримання готівки, ОСОБА_2 отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20000,00 доларів США (а.с.128).

22 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2348/06/07-К від 09.11.2007 року (а.с.19). Даним договором сторони доповнили розділ Кредитного договору «Відповідальність сторін» пунктом 4.4., який встановлює відповідальність Позичальника у вигляді пені та штрафу.

Відповідно до п. 2 додаткового договору від 22.10.2014 року вбачається, що сторони дійшли згоди, що положення цього Додаткового договору про внесення змін застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли до його укладення, за виключенням випадків фактичного виконання Позичальником зобовязань по сплаті неустойки (пеня, штраф) Банку у відповідності до умов Кредитного договору, в редакції, що діяла на день фактичного внесення/перерахування/списання відповідних платежів в рахунок виконання зобовязань Позичальника по сплаті неустойки.

Додатковий договір підписаний сторонами.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Доводи позивача про те, що він не підписував кредитний договір судом першої інстанції вірно не взяті до уваги, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів цьому не надано.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем фактично були отримані кредитні кошти в іноземній валюті та тривалий час протягом восьми років умови підписаного кредитного договору виконувалися, що не заперечується останнім. Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт укладення та реального виконання сторонами укладеного кредитного договору.

Твердження позивача про відсутність належного переоформлення договору на іншу юридичну особу, в звязку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи з ВАТ КБ «Надра» на ПАТ КБ «Надра» не свідчать про наявність підстав для визнання укладеного в 2007 році з ВАТ КБ «Надра» кредитного договору, оскільки на момент укладення договору таких обставин не існувало. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в 2014 році ОСОБА_2 уклав додатковий договір про внесення змін до раніше укладеного Кредитного договору. Додатковий договір був укладений з ПАТ КБ «Надра». При цьому будь-яких претензій чи заперечень щодо зміни організаційно-правової форми Кредитора з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство позичальником не висловлювалося.

Позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі стверджує, що він не був повідомлений Банком про можливі валютні ризики під час виконання зобовязання, що вказує на беззаперечні підстави для визнання недійсними кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року N 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності) передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що під час укладання договору № №2348/06/07-к ОСОБА_3, керуючись нормами Закону України "Про захист прав споживачів" та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», надав ОСОБА_2 детальну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується заявою позивальника (а.с.149-150), де позивач особисто під підпис був повідомлений в тому числі і про наявність ризиків, при цьому ОСОБА_2 надав своє письмове підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування споживчої нерухомості.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України, на підставі якої зокрема пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Закон пов'язує можливість розірвання договору з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, оскільки позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Аналогічні розяснення викладені в п. 16 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зі змінами і доповненнями.

Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому в разі підвищення курсу валют, ці обставини не можуть свідчити про істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України.

Окрім того колегія суддів зауважує, що відповідно до норм закону, зокрема ст. 625 ЦК України, на підставі якої заявлено позов, істотна зміна обставин в разі її доведеності, може бути підставою лише для розірвання договору та не має наслідком визнання договору недійсним.

Таким чином, вірно встановивши фактичні обставини у справі та провівши аналіз норм матеріального права в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність беззаперечних підстав для визнання кредитного договору недійсним не беруться до уваги. Апеляційна скарга не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а в повній мірі повторює обґрунтування підстав заявленого позову, яким судом першої інстанції вірно надана оцінка.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повній мірі ґрунтуються на законі та встановлених фактичних обставин у справі, які підтверджені належними і допустимими доказами, норми матеріального права застосовані вірно.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1