Справа № 381/989/16-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/3554/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 29.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Поліщука М.А., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей та сім»ї Фастівської міської ради про розірвання шлюбу, визнання місця проживання малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з ОСОБА_3 вони проживали в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2007 року. На даний час спільне життя не склалося через різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати почуттів один до одного. Шлюбні стосунки припинено. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Дарію, ІНФОРМАЦІЯ_1. І позивач, як батько дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя дитини вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з ним. Відповідачка зловживає спиртними напоями та веде аморальний та асоціальний спосіб життя.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 рокупозов задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 28 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №410, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено - Сербин. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 28 вересня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №410. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку Дарію ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження сімї та примирення неможливо і це не заперечується сторонами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 56, 141, 157, 160, 161 СК України та прийшов до правильного висновку про те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження сімї та примирення неможливе, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та доведеним та підлягає задоволенню.

Позивачем ставилася вимога про визнання місця проживання їх спільної доньки з відповідачем за його місцем проживання, оскільки дружина зловживає спиртними напоями та веде аморальний та асоціальний спосіб життя, а він як батько дитини усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження її психічного та фізичного здоровя, вважає, що дитина повинна проживати з ним.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 02 квітня 2008 року в них народилася донька Дарія.

На даний час сторони проживають окремо та подано позов про розірвання вказаного шлюбу. Дитина проживає разом з матірю. Батько дитини провідує дитину та забирає її на вихідні дні до себе.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 16 листопада 2015 року рекомендовано позивачу, як батьку дитини вирішити питання про визначення місці проживання дитини в судовому порядку.

Встановлено, що відповідач, як матір дитини працює та має стабільний заробіток.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, на які він посилається в своєму позові, щодо неспроможності матері дитини здійснювати належний догляд та виховання доньки, а також не знайшов свого підтвердження факт зловживання відповідачкою спиртними напоями та ведення нею аморального та асоціального способу життя.

Крім того, позивачем не надано суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу про те, що він може створити кращі матеріальні умови та кращі умови для виховання й розвитку дитини.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішенні, не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: