22-ц/775/718/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко О.В.
Категорія 5 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар - Трушкова Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні дворовою каналізацією, про встановлення сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні дворовою каналізацією та встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що він є власником домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_1. Також йому належить каналізаційна мережа (зливна яма), споруджена в 1984 році та розташована на земельній ділянці між житловими будинками позивача та відповідача. Відповідач ОСОБА_3 уклав із міською радою договір оренди на земельну ділянку, на якій саме й розташована каналізаційна мережа позивача. У зв'язку із цим позивачу перекрито доступ до зливної ями, що робить неможливим обслуговування його житлового будинку. ОСОБА_2 просив суд усунути перешкоди в користуванні дворовою каналізацією шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не перешкоджати у доступі до неї та встановити постійний безоплатний земельний сервітут для обслуговування каналізаційної системи на частину земельної ділянки, зайнятої зливною ямою, що розташована на земельній ділянці між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, і якою користується ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 Зазначив, що він є власником земельної ділянки АДРЕСА_2. Власником земельної ділянки, розташованої між земельними ділянками № АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, є Маріупольська міська рада. Для обслуговування свого житлового будинку АДРЕСА_2 між ним та Маріупольською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки від 10 лютого 2015 року, яким встановлено орендну плату в розмірі 482,08 грн/кв.м. На відведеній земельній ділянці частково розташована зливна яма, яка порушує його права як орендаря земельної ділянки. Вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом переносу зливної ями мирним шляхом у сторін не вдавалось. У зв'язку з цим просив суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № АДРЕСА_2 по вулиці Донській в місті Маріуполі, яка знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренді, шляхом засипання зливної ями та прибирання каналізаційної труби.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні дворовою каналізацією та про встановлення сервітуту між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0180 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_2 шляхом демонтажу зливної ями та труби, що виходить з неї. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору у сумі 551,20 гривен.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення від 21 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В скарзі зазначає, що судом не було перевірено усі фактичні обставини по справі, а саме не було з'ясоване існування спірної зливної ями (каналізації), її розміри, цільове призначення. Наголошує на тому, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення щодо зустрічних позовних вимог, вийшов за їх межі.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, належним чином телефонограмою, зареєстрованою за №1710 в журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області, повідомленого про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, який не повідомив про причини неявки, заяву про відкладення розгляду справи не направляв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_6, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, представника третьої особи - Маріупольської міської ради - Юдіна О.С., які заперечували проти задоволення скарги, просили залишити рішення без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 суд виходив з того, що зливну яму для обслуговування будинку позивача було обладнано без будь-якої погоджувальної та дозвільної документації, з порушенням норм ДБН, на земельній ділянці, яку на законних підставах використовує відповідач для обслуговування свого житлового будинку № АДРЕСА_2. Враховуючи зазначені обставини, суд, відповідно, вважав вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 травня 2008 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на земельну ділянку № АДРЕСА_1 ( а.с.7-12)

Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2, підтверджується, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка АДРЕСА_2 площею 0,0821 га. ( а.с.38)

Договір Оренди земельної ділянки АДРЕСА_2, площею 0,0180 га, було укладено між ОСОБА_3 та Маріупольською міською радою 10 лютого 2015 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) № НОМЕР_3 ( а.с.49-52)

Отже, ОСОБА_3 на законних підставах (договір оренди) користується земельною ділянкою АДРЕСА_2, площею 0,0180 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Як вбачається зі справи, на земельній ділянці, якою користується ОСОБА_2, розташовано житловий будинок А-1, нежитлова прибудова літ. А1-1, уборна літ. В-1, огорожа та замощення.

Будь-якої документації, підтверджуючої правомочність існування зливної ями від дворової каналізації позивача ОСОБА_2 на земельній ділянці, що належить Маріупольській міській раді, та якою користується ОСОБА_3, позивачем суду не надано ( а.с. 57-62)

Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

З урахуванням вимог ст.ст. 123, 124 ЗК України, за якими передбачена процедура отримання земельної ділянки в оренду, Рішенням Маріупольської міської ради № 6/434-5046 від 30 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відводу та надання із земель запасу житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку, площею 0,0180 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2. ( кадастровий номер НОМЕР_1) ( а.с.37, 39-47)

Згідно зі ст.78 Земельного кодексу України в редакції 2001 року (далі - ЗК України), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При зверненні до суду ОСОБА_2 просив встановити для нього постійний безоплатний земельний сервітут для обслуговування каналізаційної системи на частину земельної ділянки, зайнятої зливною ямою, яка знаходиться між його домоволодінням та домоволодінням відповідача, і якою користується відповідач.

Відповідно до ч.ч.1,3 статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. В разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, та може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.403 ЦК України).

Частиною 1 статті 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Також частиною 2 статті 404 ЦК України передбачено право особи вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Статтею 98 ЗК України передбачено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Як роз'яснено п.38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що зливну яму від будинку АДРЕСА_1, було обладнано самовільно, без проектної документації, з порушенням норм ДБН. Позивач ОСОБА_2 тривалий час користується зазначеною зливною ямою, яка розташована на землях Маріупольської міської ради, не приймаючи будь-яких дій щодо можливого відведення цієї земельної ділянки для обслуговування його будинку. Крім того, позивач ОСОБА_2 має можливість розташувати зливну яму на належній йому на праві власності земельній ділянці, на якій розташовано будинок, при цьому не порушуючи прав власників суміжних ділянок.

Звертаючись до суду з таким позовом, позивач не навів на його підтвердження належних доказів, не надав технічного обґрунтування сервітуту, в позовній заяві відсутні конкретні вимоги щодо розташування проїзду, проходу через земельну ділянку відповідача, не визначено порядок користування земельним сервітутом.

Тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в позовних вимогах первісного позову про усунення перешкод у користуванні дворовою каналізацією та про встановлення сервітуту між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 правильним.

Судом також встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 користується земельною ділянкою міської ради, на якій розташована зливна яма позивача, законно, на оплатних підставах. Отже, його вимоги до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою є обгрунтованими, оскільки дворова каналізація позивача із зливною ямою перешкоджає ОСОБА_3 повноцінно користуватися землею. Крім того, зливна яма споруджена позивачем з порушенням норм ДБН.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , передбачених законом.

Враховуючи характер позовних вимог ОСОБА_2 та встановлені обставини по справі, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення у зв'язку із недостатньою перевіркою судом усіх фактичні обставини по справі, зокрема, існування спірної зливної ями (каналізації), її розмірів, цільового призначення, безпідставними. Позивач звернувся до суду за захистом його права на користування саме існуючою дворовою каналізацією із зливною ямою на території ОСОБА_3, але протягом розгляду справи відмовився довести свої вимоги відповідними висновками судової експертизи, в той час, як обов'язок доказування позовних вимог покладений законом на позивача.

При вирішенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 використовує зливну яму, яка розташована незаконно на земельній ділянці Маріупольської міської ради, що в свою чергу передана у законне користування ОСОБА_3, чим порушує його право на вільне володіння земельною ділянкою, тому суд вважав обргунтованими зустрічні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Матеріалами справи повністю підтверджується, що ОСОБА_3 на законних підставах користується земельною ділянкою АДРЕСА_2, площею 0,0180 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Листом Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради роз'яснено, що очисні каналізаційні спорудження відповідно до положень ДБН повинні бути розташовані на відстані не менш ніж 15 м від вікон жилих будинків.

Як встановлено судом першої інстанції, зливна яма (дворова каналізація) ОСОБА_2 розташована за межами його земельної ділянки самовільно, з порушенням норм ДБН.

Відповідно до ч.1,2 ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, при вирішенні позовних вимог зустрічного позову суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення щодо задоволення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд нібито вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3, оскільки замість вказаних в позові вимог про зобов'язання відповідача засипати зливну яму та прибрати трубу, яка входить до неї (а.с.36), в резолютивній частині рішення вказав, що відповідач ОСОБА_2 повинен усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3 шляхом демонтажу зливної ями та труби, що виходить з неї, є надуманими, оскільки формулювання змісту позовних вимог, вказаних ОСОБА_3, по суті є тотожним тим, що зазначені судом в резолютивній частині рішення.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст..303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду не вбачається, тому рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

Є.Є. Мальцева

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова