Справа № 148/2598/15-ц Провадження № 22-ц/772/3728/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Кучевського П.В.

Суддів : Рибчинського В.П., Шемети Т.М.

при секретарі : Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу №ТТ-11000284 від 25.12.2014 року у розмірі 98000 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03 січня 2015 року по 28 жовтня 2015 року 43485,16 грн., 3% річних: 2400 грн., та інфляційні втрати в розмірі 34459 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» звернулося до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технологія» заборгованість за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року в розмірі 98000 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03.01.2014 по 28.10.2015 43485,16 гривень, 3 % річних 2400,33 гривень, втрати від інфляції 34459,50 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2674,66 гривень за подачу позовної заяви та 2942,13 гривень за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до цього ж суду.

Колегія суддів, під час нового апеляційного розгляду справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з врахуванням висновків і мотивів з яких скасовано рішення апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Техніка і технологія» підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2014 року між ТОВ «Техніка і технології» в особі директора департаменту ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності № 635048 від 28.03.2014 року та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу польового подрібнювача № ТТ-11000284.

Відповідно до умов договору, п. 2.2, покупець зобовязався здійснити оплату вартості товару зазначену в п. 2.1 договору в 7-денний строк з моменту укладання даного договору (з правом дострокової оплати).

25.12.2014 року складено акт прийому-передачі №1 до договору купівлі-продажу, який підписано сторонами.

Пунктом 2.4 договору визначено, що оплата товару здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в безготівковій формі або шляхом внесення коштів на поточний рахунок продавця в готівковій формі через касу банку (для покупців фізичних осіб). Оплата вважається здійсненою з моменту зарахування коштів.

Згідно копії квитанції № ПН 271 від 26.12.2014 року, виданої Тульчинським відділенням ПАТ «Енергобанк», від ОСОБА_2 було прийнято кошти в сумі 98000 грн. Банк отримувача АТ «Райффайзен банк Аваль» у м. Києві, отримувач ТОВ «Техніка і технології», призначення платежу оплата за товар (польовий подрібнювач МР 280 LW), згідно рахунку № 11000284 від 25.12.2014 року.

Однак, кошти не були зараховані на рахунок ТОВ «Техніка і технології», а відтак оплата товару, у спосіб передбачений п. 2.4. договору, не відбулася.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач фактично не виконав свого обовязку по оплаті за отриманий товар, що призвело до порушення п.п. 1.1., 2.2., 2.4. договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року та ст.ст. 525, 526, 530, 655, 692 ЦК України.

Доводи ОСОБА_2 про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача обґрунтовуються тим що він здав кошти до каси банку, а відтак виконав умови договору, та не знав і не міг знати, на час сплати коштів 26.12.2014 року, що банк є неплатоспроможним, і що в майбутньому, 12.02.2015 року, в даному банку буде введена тимчасова адміністрація, а також, що банк в порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів, якими останній керується в своїй діяльності, не перерахує кошти на рахунок продавця у встановлений законом строк.

Ці доводи, колегією суддів розглянуті та досліджені, але до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_2 подав заяву до ПАТ «Енергобанк» про включення його до реєстру кредиторів, яка була зареєстрована 25.05.2016 року за №4105. Отже, відповідач є кредитором ПАТ «Енергобанк», має право на задоволення вимог кредиторів та повернення йому коштів. Також ці обставини свідчать про визнання ОСОБА_2 факту не оплати вартості товару відповідно до умов договору купівлі-продажу від 25.11.2014 року № ТТ-11000284.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення вартості поставленого товару в сумі 98 000 гривень, 3% річних 2400 грн., та інфляційні втрати в розмірі 34459 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03 січня 2015 року по 28 жовтня 2015 року 43485,16 грн. не відповідають нормам ЦК України та встановленим фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 614 ЦК України передбачено наявність вини як підставу відповідальності за порушення зобовязання. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислі або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

За правилами ч. 1 статті 1019 ЦК України банк, який прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної в платіжному дорученні.

Як вбачається з матеріалів саме, з вини банку, в порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів, якими останній керується в своїй діяльності, не було перераховано кошти на рахунок ТОВ «Техніка і технології» у встановлений законом строк. Вини ОСОБА_2 у не зарахуванні банком коштів на рахунок позивача не має.

Для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності у вигляді неустойки необхідною та достатньою є наявність лише двох умов: а) протиправної поведінки; б) вини боржника.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності вини ОСОБА_2 щодо невиконання умов договору, покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення пені, не відповідає положенням ЦК України, а відтак позовні вимоги ТОВ «Техніка і технології» в частині стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03 січня 2015 року по 28 жовтня 2015 року, що становить 43485,16 грн., задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції вищевказані обставини та норми закону не врахував, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, та враховуючи те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Техніка і технології» та стягнення з відповідача вартості поставленого товару в сумі 98 000 гривень, 3% річних 2400 грн., та інфляційні втрати в розмірі 34459 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору за пропорційно задоволеним позовним вимогам за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4247,27 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» заборгованість за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року в розмірі 98000 грн., 3 % річних 2400,33 гривень, втрати від інфляції 34459,50 гривень, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03.01.2014 по 28.10.2015 43485,16 гривень відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський