АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6416/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 120 037, 49 доларів США, що за курсом НБУ становить 959 459, 66 грн., за договором про надання споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 73,30 кв.м., житловою площею 44, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки № 60862 від 10 серпня 2007 року.

Припинено право власності іпотекодавців ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, у тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 917, 60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 917, 60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 917, 60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 917, 60 грн.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі або залишити позов без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Зазначає, що ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем, оскільки останнє не надало доказів про перехід до нього права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» за договором іпотеки. Звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не підписаний уповноваженою особою, а тому позов обґрунтовано неналежним розрахунком заборгованості. Також зазначає, що вимога банку пов'язана з отриманням від боржника блага в натуральній формі, не може бути предметом відступлення за договором факторингу. Крім того, в матеріалах справи відсутня банківська ліцензія ПАТ «Дельта Банк», яка б давала право банку вимагати від відповідачів стягнення коштів за кредитним договором. Також зазначає, що в порушення умов іпотечного договору банком не було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з пропуском позовної давності.

Також не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі або залишити позов без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Зазначає, що ПАТ «Дельта Банк» не надало доказів про перехід до нього права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» за договором іпотеки, а тому є неналежним позивачем. Крім того, відповідачам не було направлено відповідних документів підтверджуючих, що саме позивач є належним кредитором. Звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не підписаний уповноваженою особою, а тому позов обґрунтовано неналежним розрахунком заборгованості. Крім того, позовна заява підписана особою без підтвердження її повноважень. Також зазначає, що вимога банку, яка пов'язана з отриманням від боржника блага в натуральній формі, не може бути предметом відступлення за договором факторингу, внаслідок чого судом було порушено ч.1 ст. 1077, ч.1 ст. 1078 ЦК України. Крім того, в матеріалах справи відсутня банківська ліцензія ПАТ «Дельта Банк», яка б давала право банку вимагати від відповідачів стягнення коштів за кредитним договором. Також зазначає, що в порушення умов іпотечного договору банком не було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а тому позов заявлено передчасно. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з пропуском позовної давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, представники ПАТ «Дельта Банк» та Державної реєстраційної служби України не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 забезпечили явку в судове засідання своїх уповноважених представників, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 95 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,20 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 10 серпня 2017 року (т.1, а.с.13-17).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №60862, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 73,30 кв.м., житловою площею - 44,00 кв.м., яка належить іпотекодавцям на праві власності в рівних долях (т.1, а.с.25-28).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та фізичними особами. Згідно вказаного договору відбулося відступлення на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 серпня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 (т.1, а.с.82, 85-88).

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором № 0 від 10 серпня 2007 року належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 26 червня 2013 року становила 120 037,49 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 959 459,66 грн., з яких: 72 209,23 доларів США, що еквівалентно 577 168,38 грн. - заборгованість за кредитом, 47 828,26 доларів США, що еквівалентно 382 291,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

У січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Державної реєстраційної служби України, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 серпня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки № 60862 від 10 серпня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Також просило зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк», припинити право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, у тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, припинити право користування жилим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі та виселити з квартири іпотекодавців та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року провадження у справі за вказаним позовом в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до Державної реєстраційної служби України про зобов'язання здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру закрито.

За наслідком розгляду вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість таких вимог та звернув стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк».

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_2 на те, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним позивачем в даній справі та ненадання доказів переходу до нього права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» за договором іпотеки, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи.

Так, факт переуступки ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 серпня 2007 року та договором іпотеки №60862 від 10 серпня 2007 року ПАТ «Дельта Банк» підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (т.1, а.с.85-88).

Відповідно до Акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» оригінали вказаних договорів (т.1, а.с.82).

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що вимога банку пов'язана з отриманням від боржника блага в натуральній формі, не може бути предметом відступлення за договором факторингу, розрахунок заборгованості не був підписаний уповноваженою особою банку, оскільки між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), а не договір факторингу.

Відповідачами не було спростовано належними та допустимими доказами правильності розрахунку, що наданий представником банку, а також не було надано власного розрахунку.

При цьому, ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної із сторін доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб.

Заявляючи вимоги, ПАТ «Дельта Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Проте, такі вимоги не ґрунтуються на Законі, задовольняючи позовні вимоги суд неправильно застосував положення норм статей 37-39 Закону України «Про іпотеку».

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Вказаний правовий висновок був викладений у постановах Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 359/4092/15-ц, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1219цс16.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за останнім права власності на предмет іпотеки.

Відповідно, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова