Судді апеляційного суду Львівської області Струс Л.Б. стосовно ухвали апеляційного суду Львівської області 29 червня 2016 року по справі № 465/4579/12 провадження №22-ц/783/246/16 за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року у справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області, Львівського комунального підприємства «Магістральне», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про скасування реєстрації права власності, визнання договорів не чинними та демонтаж самовільної надбудови.
Апеляційний суд Львівської області 29 червня 2016 року виніс ухвалу , якою апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - відхилив та рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року залишив без змін.
Стосовно постановленої ухвали висловлюю окрему думку.
Будівництво об'єктів нерухомості являє собою взаємопов'язану діяльність різних суб'єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об'єкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.
У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.
Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.
Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Позивач Франківська районна адміністрація Львівської міської ради доводять порушення своїх прав .
На території ЛКП «Магістральне» Франківської районної адміністрації Львівської міської ради знаходиться житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 - 1967 року забудови, п»яти поверховий, цегляний з плоскою покрівлею, 80 квартирних який належить житлово-будівельному кооперативу №38 .
Головою якого є відповідач ОСОБА_2, в якому було надано право відповідно до протоколу загальних зборів ЖБК укладати відповідні договори про надбудову шостого поверху.
Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 611 від 19.06.2008 року дозволено ЖБК № 38 за власні кошти здійснити реконструкцію будинку АДРЕСА_1 та влаштувати дворівневі квартири за рахунок обєму шатрового даху, згідно з проектними пропозиціями.
Оскільки ЖБК-38 проводило виконання робіт з надбудови мансардного поверху будинку АДРЕСА_1 без дозволу Інспекції ДАБК у Львівській області то 10 грудня 2009 року вказане розпорядження на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 768 скасоване з тих підстав, що відповідачі не отримали дозволу на виконання будівельних робіт, а розпочали будівельні роботи самовільно.
Доказом цього є також винесення Інспекцією ДАБК у Львівській області на усунення виявлених перевіркою порушень припису № 1/85-ф від 11.12.2009 року про приведення покрівлі за адресою: АДРЕСА_1 до попереднього стану, а також складення у результаті повторної перевірки акта № 1-ф від 29.01.2010 року про його невиконання.
22 грудня 2009 року розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 798 та зобов»язано ЖБК № 38 та ОСОБА_3 терміново припинити самовільно розпочаті будівельні роботи з надбудови будинку АДРЕСА_1 та в двотижневий термін демонтувати самовільно збудовані конструкції, відновити покрівлю та привести будинок у попередній стан.
З огляду на вищенаведене, будівельні роботи, що виконувались відповідачами, є самочинним будівництвом.
Відповідно реконструкція житлового будинку як комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом надбудови, повинна проводитись з дотримання норм Закону України » Про планування і забудову територій» та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09. № 1104 «Про деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт» якою затверджено такий Порядок.
Як вбачається з матеріалів справи ЛКП «Магістральне» неодноразово складались акти та направлялись попередження про зобов»язання демонтувати самовільно-збудовану надбудову на покрівлі будинку АДРЕСА_1 та з вимогою виконати розпорядження адміністрації.
Окрім того як вбачається з акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , що в результаті проведення будівельних робіт по самочинній надбудові на покрівлі будинку було завдано шкоди власнику зазначеної квартири ОСОБА_16, а саме в коридорі спостерігаються тріщини в панелях перекриття, несучих стінах, кухні: вертикальні та горизонтальні тріщини в міжкімнатній перегородці повздовжні тріщини в панелях перекриття та аналогічні пошкодження в кімнаті 1і 2.
Вищезазначене розпорядження у встановленому законом порядку не оскаржувалось і скасоване не було.
За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Вирішуючи питання про законність набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, за положенням статті 376 ЦК України треба враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України та статті 38 Закону України «Про містобудівну діяльність».
На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.05.2011 року у справі № 2-1037/11 здійснено державну реєстрацію права власності на квартири № НОМЕР_1, що по АДРЕСА_1 у м. Львів, за гр. ОСОБА_8
Однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2013 року у справі № 22-ц/783/3057/13 зазначене вище рішення суду першої інстанції скасовано, а у позові гр. ОСОБА_8 у частині визнання за нею права власності на перелічені вище квартири відмовлено.
ОСОБА_8 укладено договори купівлі - продажу окремих квартир у будинку АДРЕСА_6 (договір від 13.09.2011 року)АДРЕСА_2 (договір від 16.12.2011 року)АДРЕСА_3 (договір від 13.12.2011 року)АДРЕСА_4 (договір від 14.07.2011 року)АДРЕСА_5 (договір від 22.12.2011 року).
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області, Львівського комунального підприємства «Магістральне», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про скасування реєстрації права власності, визнання договорів не чинними та демонтаж самовільної надбудови - відмовлено.

Не погоджуюсь з позицією апеляційного суду, що позивач не має повноважень щодо квартир, розміщених у надбудові багатоквартирного житлового будинку оскільки такі є самочинним об»єктом в розумінні вищезазначених вимог закону та рішення Пустомитівського районного суду Львівської області яким було визнано право власності на спорудженні надбудови - шостого (мансардного) поверху будинку № АДРЕСА_1 а саме квартири № НОМЕР_1 скасовано і відповідно до правого висновку Верховного суду №6-146 цс13, №6-52 цс14 майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна але в подальшому скасованого слід вважати, що вибуло з володіння власника поза його волею

Окрім того вважаю, що суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача у цілому пред'явлені невірно, у невстановлений законом спосіб захисту та не до належних осіб, які мають відповідати за позовними вимогами, у зв'язку з чим є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають з таким висновком погодився апеляційний суд у своїй ухвалі.

Пунктом 5 Постанови Пленуму від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) передбачено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об»єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини Справа"Серявін та інші проти України"(Заява N 4909/04)10 лютого 2011 року заявники скаржилися за п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на те, що в результаті вирішення вказаного спору їх права на майно та справедливий судовий розгляд були порушені. Також в контексті вказаних обставин вони скаржилися за ст. ст. 8 та 13 Конвенції.Європейський суд встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в зв'язку з тим, що, по-перше, вказаний інвестиційний договір становив втручання у право заявників, передбачене вказаним положенням, та його укладення без попередньої згоди співвласників будинку або попереднього вирішення цього питання в суді було здійснено не у відповідності з законом та, по-друге, не було чіткої законодавчої підстави для припинення права заявників на частку спірного горища будинку. Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції в зв'язку з тим, що національні суди не надали адекватного обґрунтування своїх рішень у справі заявників.

Тому вважаю, що висновок суду про безпідставність позовних вимог у частині демонтажу самовільно збудованих конструкцій та відновлення покрівлі з приведенням будинку № АДРЕСА_1 у попередній стан не грунтується на положеннях чинного законодавства та обставинах справи.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Л.Б.Струс