Номер провадження: 22-ц/785/5993/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, голови ліквідаційної комісії Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом. В якому просила стягнути з Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на її користь, заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 138,28 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., понесені нею затрати на транспортні витрати, які пов'язані з перебуванням в суді по цій справі, та назад в м. Березівка, шляхом стягнення сум ГУ ГКС України в Одеській області з рахунків Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 27.07.2015 року за № 34543, № 34594, № 34559 вона звернулась до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з письмовими заявами про вчинення кримінальних правопорушень слідчими І СОСУ прокуратури Одеської області Фатєєвим, Приморського РВ ОМУ ГУМВС Аріку, Рябцевим, експертами ООБСМЕ, ООДКЛ, просила внести до ЄРДР відомості про вчиненні кримінальні правопорушення та розпочати досудове розслідування.

В порушення ст. 214 КПК України слідчий не вніс до ЄРДР відомості про вчинення кримінальне порушення, в зв'язку з чим 31 липня 2015 року вона була вимушена звернутись до суду зі скаргою на бездіяльність.

Позивачка зазначила, що через неправомірні дії слідчого вона змушена була звертатись до суду за захистом своїх прав, які були відновлені 02 вересня 2015 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси.

Для захисту та поновлення порушених прав вона була вимушена нести матеріальні затрати на транспорт, розмір яких складає 138,28 грн..

Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що неправомірними діями їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в 50000 грн..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн., шляхом списання коштів з рахунків цього органу, а в разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року стягнуто з Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з явкою до суду, в розмірі 193 грн. 42 коп..

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди - судових витрат у розмірі 138,28 грн задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

ОСОБА_3 оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди - судових витрат у розмірі 138,28 грн., пов'язаних з явкою до суду при розгляді її скарги на бездіяльність начальника СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що вона також підтвердила у суді апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які просить стягнути ОСОБА_3 не є майновою шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України, а є витратами, компенсація яких здійснюється за нормами спеціального закону, та питання про їх відшкодування підлягають вирішенню під час розгляду та ухвалення судового рішення по кримінальній справі.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 27 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявами № 34543, № 34594, № 34559 про вчинення кримінального порушення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2015 року скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - задоволена.

Зобов'язано посадових осіб СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, зареєструвати заяви ОСОБА_3 від 27.07.2015 року №№ 34543, 34594, 34559 про скоєння кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначив суд першої інстанції, позивачка не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбаченої зазначеним Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Звертаючись до суду з зазначеними позовними вимогами, позивачка просила стягнути з Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на її користь, заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 138,28 грн., яка складається з транспортних витрат, пов'язаних з її явкою до суду для подання скарги, явки у засідання за її скаргою на бездіяльність слідчого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені витрати не є майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є витратами, компенсація яких здійснюється за нормами спеціального закону: вони є витратами, пов'язаними з її явкою до суду у кримінальному провадженні, та, оскільки такі витрати понесені ОСОБА_3 у іншій справі, то у цій справі, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Таким чином, питання про відшкодування зазначених витрат підлягає вирішенню під час розгляду й ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі, так як ці витрати понесені позивачкою під час розгляду кримінальної справи.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 12 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Аналізуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що понесені позивачкою витрати при розгляді справи у порядку кримінально-процесуального судочинства не є матеріальними збитками, та не можуть бути відшкодовані відповідно до ч. 1 ст. 1166 та ч. 6 ст. 1176 ЦК України, тому у задоволенні позову у цій частині відмовив цілком законно.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко