АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження № 22-ц/796/6720/2016 ОСОБА_1 ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Шкоріної О.І., Стрижеуса А.М.,

при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 054-2008-056, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позивачу 121 000,00 доларів США, для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1, зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом, строком до 10 січня 2038 року. На забезпечення зобовязань позичальника 23.01.2008 між сторонами було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого в іпотеку була передана вище зазначена однокімнатна квартира.

Виходячи з того, що підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання договорів кредиту та іпотеки не встановлено, права позивача не порушені відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас 140,142), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними у звязку з порушенням законодавства України про видачу кредиту Банком в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Встановлено, що 23 січня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 054-2008-056, на підставі якого Банк надав позичальнику грошові кошти у відповідності до положень ст. 1054 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Універсал Банк» не має права надавати кредит в доларах США, не заслуговують на увагу, так як відповідно до п. 4 ст. Декрету, який передбачає наявність банківської ліцензії НБУ №92 від 22.07.2009 та від 10.20.2011, дозволу №92-2 від 24.09.2009 та додатку до дозволу №92-2 від 24.09.2009, ПАТ «Універсал Банк» має право на здійснення операції щодо надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті (ас 50-62).

Правильно встановлено судом першої інстанції, що кредитний договір № 054-2008-056 та договір іпотеки від 23.01.2008 укладені сторонами на підставі вільного волевиявлення, вільного вибору контрагента та визначення умов кредитного договору у відповідності до ст. 627 ЦК України.

Крім того, кредитним договором від 23.01.2008 в забезпечення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена сукупна вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту (ас 13-18).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що п. 4 Додатку №1 до кредитного договору порушує права позивача, яким передбачено його обовязок сплатити Банку плату за ініціювання кредиту 1 310,00 доларів США, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, адже позивач, підписуючи даний Договір кредиту, підтвердив свою згоду з його умовами (п. 9.9 Кредитного договору).

Пунктом 9.8 кредитного договору, з яким до його підписання був ознайомлений позивач, передбачено, що позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитну плату за ініціювання кредиту у розмірі 1 310,00 доларів США. Укладенням даного договору позичальник ще у 2008 році доручив кредитору в порядку договірного списання здійснити списання суми такої плати з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитора, у відповідній валюті та наступне її перерахування на відповідний рахунок кредитора. Крім того, п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови користування та сукупну вартість кредиту» передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Однак, представник позивача не навів мотивів, з яких вважав дії банку такими, що не відповідають положенням п. 3.6 Правил.

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно зясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді А.М. Стрижеус

ОСОБА_7