РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/306/16-ц

пр. № 2/759/1840/16

16 червня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Макаренко В.В.

при секретарі Павлишиній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 177720,00 грн., 3 % річних в розмірі 14261,30 грн., моральну шкоду в розмірі 13000,00 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 17.03.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 17.01.2017 року повернути йому позичені грошові кошти в сумі 7405,00 доларів США, що були ним отримані в момент складання розписки. Факт укладення вказаного вище договору підтверджується власноручно складеною ОСОБА_2 розпискою від 17.01.2013 року. Проте ОСОБА_2 були проігноровані умови договору позики і гроші не повернуті, боржник ухиляється від виконання свого зобов'язання, внаслідок чого він вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Крім того, зазначив, що внаслідок прострочення виплати боргу у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач повинен виплатити йому 3 % річних від простроченої суми боргу, що становить 14261,30 грн., а також завдану моральну шкоду яку він оцінює в розмірі 13000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 17.01.2013 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7405,00 доларів США, на строк до 17.01.2017 року, які зобов'язався повертати щомісячно по 154,00 доларів США з березня-квітня 2013 року про що відповідач ОСОБА_2 написав і підписав власноручно розписку (а.с. 5).

Суд, аналізуючи правовідносини між сторонами по справі, вважає, що фактично між ними був укладений договір позики, а розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Проте ОСОБА_2 боргові зобов'язання не виконує внаслідок чого станом на 04.01.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за договором позики від 17.01.2013 року становить 7405,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 177720,00 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи наведене, суд вважає що на користь позивача з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 17.01.2013 року в сумі 7405,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 177720,00 грн.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи що позивачем не було заявлено вимогу щодо дострокового повернення боргу, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, оскільки позивачем не було додержано вимоги ст. 625 ЦК України.

Щодо відшкодування моральної шкоди то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині з огляду на наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з послідуючими змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру позивачу.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1777,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 202, 207, 526, 536, 541, 625, 610, 1046-1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212, 214 України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, іде нтифікаційний номер в матеріалах справи відсутній на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики від 17.01.2013 року в сумі 177720,00 грн., та сплачений судовий збір в сумі 1777,20 грн., а всього стягнути 179497,20 грн.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може опдати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особа, яка брала участь у розгляді справи, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Макаренко В.В.