АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
№22-ц/796/9598/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №761/5968/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору чинним та зобов'язання повернути кошти,-

В С Т А Н О В И Л А

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору чинним та зобов'язання повернути кошти.

У мотивування вимог посилалася на те, що 18 серпня 2015 року її чоловік ОСОБА_3 згідно Договору дарування грошових коштів подарував їй 53 619,11 грн, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та 19 448,98 грн, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а вона прийняла їх у власність.

Вона звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з повідомленням про те, що її чоловік подарував кошти, які знаходяться на депозитних рахунках.

Станом на 12.02.2016 року відповідач відповіді не надав.

З урахуванням наведеного просила суд визнати за нею право власності на кошти у розмірі 73 068,09 грн, які знаходяться на депозитних рахунках НОМЕР_1 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно депозитного договору №300131/176852/370-15 від 03.06.2015 року та НОМЕР_2 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно депозитного договору №300131/196243/07-15 від 14.08.2015 року; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити компенсацію відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час розгляду справи ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на грошові кошти в розмірі 53 619,11 грн та 19 448,98 грн, які перебувають на рахунках, відкритих у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнути з відповідача вказані кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору чинним та зобов'язання повернути кошти відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. (а.с.82, 83, 84)

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недовідності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 03 червня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено Договір-заяву №300131/176852/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів у національній валюті, згідно якого ОСОБА_3 вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок №2635.0.099784.004 у сумі 53 619,11 грн. (а.с. 9-10)

14 серпня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено Договір №300131/196243/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» у національній валюті, відповідно до якого ОСОБА_3 вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок №2630.0.099784.009 у сумі 19 448,98 грн (а.с. 7, 14-16)

18 серпня 2015 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2, а остання прийняла у дар грошові кошти у сумі 53 619,11 грн, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно депозитного договору №300131/176852/370-15 від 03.06.2015 року, та 19 448,98 грн, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно депозитного договору №300131/196243/07-15 від 14.08.2015 року, а вона прийняла їх у власність. Вказане підтверджується Договором дарування від 18 серпня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за №1781. (а.с. 5)

Звертаючись до суду з позовним вимогами, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на грошові кошти в розмірі 53 619,11 грн та 19 448,98 грн, які перебувають на рахунках, відкритих у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнути з відповідача вказані кошти.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За приписами ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності ОСОБА_2 на кошти в розмірі 53 619,11 грн та 19 448,98 грн, які подаровані ОСОБА_3 та знаходяться на рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ніким не оспорюється.

Вказані кошти належать позивачу на підставі Договору дарування від 18 серпня 2015 року, дійсність якого ніким неоспорена.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір дарування нотаріально посвідчений, не визнаний недійсним, отже в силу закону є правомірним і не потребує додаткового визнання права власності за ОСОБА_2 на отримане за цим договором дарування.

Крім того, у ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У силу ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати вказаний банк. (а.с. 44)

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно. (а.с. 43)

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку врегульована нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті.

Отже, після відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів.

Задоволення вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів з відповідача

може відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і в колегії суддів відсутні правові підстави для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва