Справа №751/9159/16-ц
Провадження №2/751/1358/16
Рішення

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

при секретарях Брик Л. М., Безкоровайна Н. В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_15

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради, Чернігівська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що являється наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1. Квартира перебуває у комунальній власності. У вказаній квартирі зареєстровані його діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_5 та батько ОСОБА_2 Зазначає, що батько ОСОБА_2 з травня 2006 року у даній квартирі не проживає. На даний час він проживає із своєю співмешканкою за адресою АДРЕСА_1 Вказує, що ніяких перешкод у користуванні і проживанні в спірній квартирі відповідачу не чинить. Крім того, ОСОБА_2 не бере участі в утриманні спірної квартири, у зв"язку з цим позивач має додаткові фінансові незручності, чим фактично обмежуються його права та інтереси. Вважає, що оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, він втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Ухвалою від 10.10.2016 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено до участі в розгляді справи Чернігівську міську раду.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити повністю. Позивач по суті позовних вимог вказав, що у 2000 році він повернувся з армії і продовжив проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком. Після його одруження у 2004 році батько став проживати в селі та доглядати за своїми батьками. У лютому 2005 року з"ясувалось, що у відповідач захворів на туберкульоз, у зв"язку з чим перебував на лікуванні у лікарні. Після повернення з лікарні в сім"ї почали виникати конфлікти і відповідачеві було запропоновано перейти на арендовану квартиру. Відповідач вказав, що сам знайде собі житло і виїхав остаточно з квартири в травні 2006 року. На даний час він проживає з жінкою за іншою адресою. Представник позивача зазначив, що є всі підстави, передбачені ст.ст. 71, 72 ЖК України, для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі більше 6 місяців без поважних причини.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що давно не проживає у спірній квартирі. Жив у селі , доглядав старих батьків. Потім коли одружився син, не хотів заважати його сім"ї, крім того, повертатись в квартиру було нікуди, адже з його кімнати зробили ванну кімнату. Проживав у свого друга, потім після його сметрі проживав у сестер, а потів знайшов жінку і почав жити в неї по АДРЕСА_6 , десь близько 5 років. На даний час він доглядає за нею, оскільки вана являється інвалідом 1 групи. Житла ніякого не має, адже квартира, в якій він проживає, йому не належить. Він приходить до внуків в квартиру, де жива син з сім"єю, перешкод в цьому йому не чиниться. Вказав, що він хворий, має інвалідність і не прожив у квартирі, щоб не заважати синові та його сім"ї. Зазначив, що якщо його позбавлять права користування житлом, то він залишиться на вулиці, адже іншого житла у нього не має.

Представник третьої особи КП «Новозаводське» в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити.

Представник Чернігівської міської ради заперечив проти позову, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на ту обставину, що це єдине житло у відповідача.

Третя особа ОСОБА_15, яка являється дружиною позивача та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка діє також як представник малолітніх дітей ОСОБА_7, та ОСОБА_7, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що являється колишньою дружиною відповідача та матір"ю позивача. Після розлучення з відповідачем, у 1999 році отримала службове житло, а тому з донькою переселилась у квартиру за адресою АДРЕСА_1, а відповідач задишився проживати з сином. Після конфлікту, який виник між сім"єю позивача і відповідачем почали шукати ОСОБА_2 квартиру, щоб арендувати. Він добровільно пішов із спірної квартири у 2006 році, сказавши, що є де жити.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_9- донька відповідача.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11- рідні сестри відповідача, суду пояснили, що позивач- син відповідача, після того, як батько захорів на туберкульоз попросив батька піти з квартири, оскільки дружина була вагітна. Пропонував зняти квартиру. Відповідач деякий час жив у них по черзі з 2006 по 2007 рік, потів у свого друга. А потім знайшов жінку, яка є інвалідом, а отже, він доглядає за нею. На даний час відповідач тяжко хворіє, постійно потребує лікарської допомоги. Іншого житла не має, будь-якого нерухомого майна у нього також не має. Вважають, що якщо позбавлять права відповідача на спірне житло, то він може залишитись на вулиці.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що позивач по справі- її похресник, а відповідач - кум. Коли позивач одружився, ОСОБА_2 поїхав у село, щоб не заважати дітям. Коли повернувся, то вселятись було нікуди, адже його кімната була переобладнана на ванну кімнату. Після чого він почав жити, де прийдеться. Позивач говорив, що пропонував батькові знати квартиру.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, на підставі досліджених доказів судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 29.08.2016 (а.с. 11) та копії особового рахунку № НОМЕР_1 від 29.08.2016 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), у ній з 10.04.1997 року зареєстрований ОСОБА_1, з 22.11.1979 року ОСОБА_2, з 07.12.2004 року ОСОБА_5 (дружина наймача), з 01.08.2006 року ОСОБА_7 (донька наймача) з 18.06.2008 ОСОБА_7 (син наймача). Дана квартира відноситься до державного житлового фонду.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано докази на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою реєстрації: АДРЕСА_1, а саме: акт від 29.08.2016 року про не проживання ОСОБА_2 за адресою реєстрації з травня 2006 року, складений сусідами ОСОБА_13 та ОСОБА_8 та затверджений начальником дільниці з обслуговування житлового фонду № 3 КП "Новозаводське (а.с.9).

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи позивача про те, що відповідач не сплачував комунальні платежі та квартплату, не можуть бути визнані законною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення. Дана обставина може бути підставою для подання до суду позову про стягнення з нього заборгованості по комунальних платежах та плати за користування житлом.

Сторонами підтверджено та не заперечується факт хвороби та лікування ОСОБА_2 у протитуберкульозному диспансері, також не заперечується та обставина, що відповідач проживає на даний час у громадянки ОСОБА_14 та здійснює за нею догляд, як за інвалідом 1 групи. Також сторонами не заперечується наявність конфлікту, що потяг за собою пропозицію проживавати відповідачу окремо та фактичне виселення в травні 2006 року. Крім того, позивачем не заперечено той факт, що у відповідача ОСОБА_2 відсутнє інше будь-яке нерухоме майно на праві власності чи користування.

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

З огляду на викладене, ті обставини, які зумовили непроживання відповідача ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 не можуть бути визнані судом не поважними , а отже, відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Цибенко