Справа № 488/4260/15-ц
Провадження № 2/488/422/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.09.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарях судового засідання - Чуб Т.О. та Гура В.В.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015 року ОСОБА_3 звернулася із позовом про стягнення із колишнього чоловіка-відповідача ОСОБА_1 неустойки(пені) у загальному розмірі 592140 грн.52 коп. за прострочення сплати аліментів,які боржник зобов'язаний сплачувати на користь позивача на утримання спільної доньки ОСОБА_4 за рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва та виконавчим листом,виданим 31.03.2014 року, про стягнення аліментів,починаючи з 05.08.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,що ОСОБА_1 зазначене судове рішення належним чином без поважних причин не виконувалось та нехтувалося,у зв'язку із чим станом на 01.03.2015 року з вини відповідача утворилася заборгованість у розмірі 43750 грн. 48 коп.

Посилаючись на положення ст..196 СК України та пункт 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року»Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства ,материнства та стягнення аліментів»,а також на долучений до позовної заяви розрахунок пені, позивач ОСОБА_3 просила позов задовольнити,стягнути із відповідача на її користь неустойку (пеню) у зв'язку із несплатою аліментів у розмірі 592140 грн.52 коп. та судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася та у своїй заяві ,яка надійшла до суду 09.09.2016 року, позовні вимоги підтримала у повному обсязі,просила розглянути справу за її відсутності з зв'язку із проживанням у Київській області та неможливості явки до суду.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, вважав,що позов не обґрунтовано та позивачем не доведено,що він ухилявся від сплати аліментів.

В подальшому просив розглянути справу без його участі та постановити судове рішення із врахуванням його письмових заперечень на позов та долучених до справи доказів поважності причин неповної сплати аліментів.

У письмовому поясненні від 24.05.2016 року та заяві від 28.07.2016 року вказував, що після припинення сімейних відносин у 2005 році та розірвання шлюбу 14 березня 2007 року за домовленістю із позивачем спільне майно залишено колишній дружині та дитині, а позивач зобов'язалася не стягувати аліменти на утримання дитини.

Після розірвання шлюбу вони продовжували спілкування, а дочка до цього часу зареєстрована за його адресою та кожного літа на канікули приїздила до нього в м.Миколаїв. До 2009 року позивач не пред'являла претензій щодо сплати аліментів, а потім звернулася із таким позовом, щоб,на його думку, завадити новій сім'ї, де у 2009 році народився син.

За виконавчим листом він повинен сплачувати аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу до повноліття дочки,починаючи із 05.08.2008 року.

В період з 2008 по 2010 роки він не міг офіційно працевлаштуватися,підробляв на тимчасових роботах,щоб забезпечити нову сім'ю із маленькою дитиною.

У 2010 році він захворів, попав у лікарню,переніс операцію, у зв'язку із чим опинився у надзвичайно тяжкому фінансовому становищі. На лікування не було грошей,тому був вимушений їх позичати.

З 2011 по 2013 рік тяжко хворіла його мати,він боровся за її життя, що призвело до фінансової нестабільності сім'ї. У 2013 році мати померла .

Незважаючи на ці тяжкі обставини,він з 2011 року почав сплачувати аліменти за виконавчим листом та надавав додаткові кошти на утримання дочки.

Визнає суму боргу по аліментам у розмірі 43 750 грн.48 коп.,але заперечує проти стягнення нарахованої позивачем неустойки(пені) у розмірі 592140 грн.52 коп.,оскільки зазначений ОСОБА_3 борг не відповідає його фінансовим можливостям,штучно створений позивачем та утворився з незалежних від нього причин. За ст. 196 СК України така відповідальність настає лише за наявності вини боржника. На його утриманні знаходиться батько, дружина та малолітній син,тому його заробітної плати не вистачає на саме необхідне.

Крім того, заперечує проти наданого позивачем розрахунку неустойки (пені), оскільки йому незрозумілий порядок (механізм) її нарахування, який не відповідає вимогам закону та існуючій судовій практиці.

Зважаючи на зазначене,а також передбачену ч.2 ст.258 ЦК України спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки,просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Представник 3-ї особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору,-Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,у судове засідання повторно не з'явився, письмових пояснень не направив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1,суд знаходить позов таким,що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем судового рішення про стягнення аліментів за виконавчим листом,виданим 31.03.2014 року,утворену заборгованість по сплаті аліментів,яка на 01.03.2015 рік становить 43750 грн. 48 коп.,а також проведений нею розрахунок неустойки(пені) у зв'язку з несплатою аліментів,яка дорівнює 592140 грн.,32 коп.,позивач ОСОБА_3 на підставі ч.4 ст.195 та ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу (СК) України просить задовольнити позов та стягнути із відповідача нараховану нею неустойку(пеню) у розмірі 592140,52 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На переконання суду, позивачем частково доведено, що існуюча заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини від першого шлюбу утворилася з вини відповідача ОСОБА_1

За ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Із долученого до матеріалів справи та проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по аліментам згідно виконавчого листа № 2-2732,виданого 19.04.2011 року, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки дорівнює 43 750 грн.48 коп.

У позовній заяві позивач вказувала,що виконавчий лист на примусове стягнення аліментів видано 31.03.2014 року;за постановою державного виконавця від 10.03.2016 р. про закінчення виконавчого провадження виконавчий лист №2-2732 видано 06.11.2009 року.

Таким чином,суду не надано належних доказів фактичного звернення судового рішення до виконання та утворення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача.

Крім того,із дослідженого судом розрахунку заборгованості по аліментам неможливо встановити за якими критеріями визначався щомісячний розмір аліментів, несплата або часткова несплата яких утворила вказану заборгованість.

Беручи до уваги зазначені обставини, передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності, а також те,що відповідач з квітня 2011 року частково сплачує аліменти та заборгованість по аліментах,положення ч.2 ст.196 СК України щодо зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача,суд вважає за доцільне встановити розмір неустойки(пені) в 5000 грн.

При цьому суд враховує, що з 14 квітня 2011 року відповідач знаходиться у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , від шлюбу має сина ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,яких утримує за рахунок заробітної плати начальника експедиції ТОВ»Миколаївський хліб-завод №1, де працює з 14.05.2015 року, за період з 01.01.2016 року до 30.06.2016 року отримав заробітну плату на загальну суму 9461 грн. 64 коп.

Крім того ,суд приймає до уваги ,що із відповідачем проживає батько - престарілий ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2,за адресою їх проживання у приватному будинку по АДРЕСА_1 також зареєстровано дочку відповідача -ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3,на утримання якої стягуються аліменти.

Зазначені обставини також свідчать про обов'язок ОСОБА_1 утримувати свою сім'ю та батька,а також підтверджують пояснення відповідача щодо підтримання родинних зв'язків із дочкою,яка на цей час постійно проживає із матір'ю в м.Києві.

У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує із відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) у зв'язку із простроченням сплати аліментів у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Безпрозванний