Номер провадження: 22-ц/785/6214/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Заїкіна А.П., Цюри Т.В., при секретарях Колмакові В.І, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «ОСОБА_3 та Кредит» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2013р. за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит», третя особа - ОСОБА_4 про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и л а:

16 квітня 2013р. представник ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» через пошту звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник банку послався на те, що 14 вересня 2007р. між ВАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» (рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» , протокол від 02.09.2009р. №4, з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено найменування Банку на ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №15к-200, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 32 500 доларів США, зі сплатою по процентній ставці 11,8% річних, а ОСОБА_4 відповідно до п.3.2 кредитного договору зобовязалася повернути ці грошові кошти у строк до 14 вересня 2014р., та у разі порушення умов договору, сплатити штрафні санкції, що встановлені договором.

В якості забезпечення виконання зобовязання по даному договору кредиту між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 14 вересня 2007р. було укладено договір поруки №1839/17, згідно з умовами якого останній зобовязався солідарно відповідати перед позивачем по зобовязанням ОСОБА_4

Також, в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів по кредитному договору №15к-200 від 14 вересня 2007р. між банком та ОСОБА_4 був укладений договір застави автомобіля, посвідчений 14 вересня 2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним номером 4266.

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання в повному обсязі, а відповідачі в свою чергу зобовязання по договору кредиту належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 03 квітня 2013р. заборгованість ОСОБА_4 перед банком становить 172101грн.92коп., які представник банку просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», та суму судового збору у розмірі 1721грн.02коп. (а.с.2-6).

11 липня 2013р. ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом про припинення поруки, посилаючись на те, що під час дії кредитного договору ОСОБА_4 допустила порушення своїх зобовязань та 06 червня 2011р. банк направив відповідачам за первісним позовом вимоги про дострокове погашення кредиту. В силу ст.559 ЦК України в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Тому ОСОБА_5 вважав, що договір поруки з 06 червня 2011р. є припиненим (а.с.59-60).

Представник АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» у задоволенні зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що п.3.2 кредитного договору, який було укладено з ОСОБА_4, строк повного погашення кредиту визначений 14 вересня 2014р. Оскільки строк виконання основного зобовязання відповідно до умов кредитного договору ще не настав, договір поруки не може вважатися припиненим (а.с.70-72).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2013р. позов ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Судом було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» 93840грн.35коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит», третя особа - ОСОБА_4 про припинення поруки задоволено. Встановлену договором поруки від 14 вересня 2007р. №1839/07 поруку ОСОБА_5 перед ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» за виконання ОСОБА_4 її зобовязань за кредитним договором від 14 вересня 2007р. №15к-200 визнано припиненою (а.с.76-79).

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги первісного позову у повному обсязі, а у задоволенні вимог зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що судове рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не врахував, що відповідно до п.3.2. Кредитного договору строк повного погашення кредиту визначений 14 вересня 2014р., що і є виконання основного зобовязання, а оскільки строк виконання основного зобовязання відповідно до умов кредитного договору ще не настав договір поруки не може вважатися припиненим. Крім того, судом не вмотивовано висновок про зменшення розміру пені (а.с.83-88).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2014р. було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2013р. скасовано з ухвалення нового рішення.

Судом було стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 172101грн.92коп. та суму судового збору у розмірі 1721грн.02коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», третя особа ОСОБА_4 про припинення поруки було відмовлено (а.с.118,119-122).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015р. було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2014р. з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.156-158).

При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що ухвалюючи рішення про задоволення позову банку, апеляційний суд не врахував, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. Не надавши оцінки предявленій банком вимозі про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, суд апеляційної інстанції не встановив, чи змінив кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, що впливає на визначення початку перебігу строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Також суд касаційної інстанції вказав, що ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Тому висновок апеляційного суду про можливість зменшення пені виключно за заявою боржника помилковий.

При повторному апеляційному розгляду апеляційної скарги, представник банку просила закрити провадження по справі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 повністю погасила борг. При цьому представник банку не надала суду апеляційної інстанції відповідну заяву про відмову від позову або про відмову від апеляційної скарги, посилаючись на те, що у неї не має таких повноважень.

Відповідач ОСОБА_4 вказала, що за касаційною скаргою її чоловіка ОСОБА_5 було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2014р, але вказане рішення апеляційного суду про стягнення з неї та з її чоловіка ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 172101грн.92коп. та суму судового збору було частково виконано, з чим вона не погоджується, оскільки відповідно рішенням Овідіопольського районного суду від 10 жовтня 2013р. з неї було стягнуто на користь ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» лише 93840грн.35коп., та визнано припиненою поруку, укладену між банком та ОСОБА_5

Судова колегія вважає, що при вищевказаних обставинах слід розглядати апеляційну скаргу банку по суті.

Колегія суддів, при повторному апеляційному розгляду апеляційної скарги ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про скасування рішення Овідіопольського районного суду від 10 жовтня 2013р., заслухавши суддю-доповідача, представника банку, відповідача ОСОБА_4, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково первісний позов ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з положень ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вказав, що розрахована позивачем сума пені у розмірі 105190грн.68коп. значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 63649грн.14окоп., тому суд зменшив розмір неустойки (штраф, пеня) до 26000грн.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 про припинення договору поруки від 14 вересня 2007р. №1839/07, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_4 обовязків по кредитному договору від 14 вересня 2007р. №15к-200 позивач 06 червня 2011р. направив до відповідачів обґрунтовану та засновану на положеннях п.3.5 кредитного договору вимогу про дострокове виконання договору, то саме тоді наступив строк виконання основного зобовязання. Позивач звернувся до суду з даним позовом 18 квітня 2013р., тобто з пропуском передбаченого ст.559 ЦК України шестимісячного строку після настання строку виконання основного зобовязання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

Судом було встановлено, що 14 вересня 2007р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №15к-200, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у сумі 32500 доларів США, а відповідач ОСОБА_4 зобовязалась повернути кредит до 14 вересня 2014р., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних та у разі порушення умов договору сплатити штрафні санкції, що встановлені договором (а.с.7-10).

14 вересня 2007р. з метою забезпечення виконання зазначених зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1839/07, згідно з умовами якого встановлена солідарна відповідальність ОСОБА_5 з позичальником ОСОБА_4 перед банком (а.с.12-13).

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання, та ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в сумі 32500доларів США. В свою чергу відповідач ОСОБА_4 зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03 квітня 2013рік у ОСОБА_4 перед банком виникла заборгованість на загальну суму 172101грн.92коп., яка підтверджується відповідним розрахунком позивача та складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 7963,11 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 63649,14 гривень;

- заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 408,12 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 3262,10 гривень;

- пені за несвоєчасну сплату щомісячних платежів по основному боргу у розмірі 10121,34 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 80899,87 гривень;

- пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 2350,06 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 18784,03 гривень;

- пеня за несвоєчасну сплату щомісячних платежів складає 688,95 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 5 506,78 гривень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.3.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів,с плати нарахованих процентів, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку порушення позичальником умов договору, у тому числі несвоєчасне або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами. У випадку вимоги Банку про дострокове повернення Кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобовязаний зробити повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту одержання вимоги Банку.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2011р. банк направив відповідачам досудову вимогу (а.с.25,26). Останній платіж ОСОБА_4 по кредитному договору був здійснений 19 грудня 2012р. (а.с.27). З позовом до суду кредитор звернувся 16 квітня 2013р. через пошту (а.с.2-6,42).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 14 вересня 2014р.

Однак, у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 06 червня 2011р. досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобовязаний предявити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015р. (№ 6-190цс14) та від 27 січня 2016р. (№ 6-990цс15).

Оскільки позов предявлено майже через два роки після надіслання досудової вимоги і зміни строку виконання зобовязання, то наявні підстави вважати поруку припиненою.

За положеннями ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 про припинення поруки та відмові у задоволенні позову банку до ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги щодо невмотивованого зменшення судом першої інстанції пені не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Судом першої інстанції вказано, що розмір пені, який визначений позивачем у розмірі 105190грн.68коп., значно перевищує суму заборгованості по кредиту яка складає 63649грн.14коп.

Також судом першої інстанції прийнято до уваги, що ОСОБА_4 тривалий час належно виконувала свої зобов'язання перед банком, частину кредитних коштів банку повернула у сумі 24536,89 доларів США, отримавши 32500доларів США, заборгованість за кредитом становить 7963,11 доларів США (32500-24536,89=7963,11), сплатила відсотки за користування кредитом, та заборгованість по сплаті відсотків складає лише 408,12 доларів США, тобто ОСОБА_4 вживала заходи для належного виконання умов кредитного договору.

Суд врахував наявність відповідного клопотання представника відповідача, щодо дійсного перевищення суми нарахованої пені над сумою заборгованості за кредитом, ступеня виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_4 умов кредиту, відсутність у позовній заяві обґрунтування збитків та інших негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, та вважав, що в силу ст.551 ЦК України розмір пені, що нарахована позивачем, має бути зменшений пропорційно до частки виконання зобов'язання та її має бути стягнуто у розмірі 26000грн.

З вказаним висновком суду першої інстанції судова колегія повністю погоджується.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2013р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий: І.П. Сидоренко

Судді: Т.В. Цюра

ОСОБА_7