Справа № 168/310/16-ц
Провадження № 2/168/134/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2016 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О. Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка справу за позовом ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради про скасування рішення селищної ради від 9 вересня 2015 р. № 35/6 і надання права на укладення договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом, у якому зазначає, що в 2005 році він придбав земельну ділянку по вул. Заводська, 1-а, в смт.Стара Вижівка. 26 січня 2005 р. був виданий дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд. Він виготовив будівельний паспорт, був складений акт про винесення меж ділянки в натурі і отриманий дозвіл на початок будівельних робіт. Розроблений проект землеустрою. Він звертався в селищну раду з усним зверненням про укладення договору оренди до землевпорядника, однак селищна рада відмовила без пояснень. У 2015 р. землевпорядник селищної ради ОСОБА_2 самовільно склав акт про самовільне зайняття ним земельної ділянки, на якому самовільно переніс червону лінію забудови без рішення селищної ради. У зв'язку із чим позивача звинуватили в самовільному зайнятті земельної ділянки, вважаючи, що наявні в нього документи не мають юридичної сили. Внаслідок таких дій він не може виїхати з гаража, щоб виїхати на вул. Заводську необхідно орендувати земельну ділянку. Він позбавлений можливості підвести до будинку комунікації, зробити благоустрій території. Також не може отримати будівельний паспорт на реконструкцію і добудову будинку. Вважає, що рішенням від 9 вересня 2015 р. селищна рада порушила його права. Просить вказане рішення скасувати і надати йому право укласти договір оренди ділянки (а.с.13-15).

Позивач у судовому засіданні, уточнив позовні вимоги, пояснив, що просить скасувати рішення від 09.09.2015 року №35/6 Старовижівської селищної ради (далі Рішення № 35/6) в частині п.1, а п.2 цього рішення не має до нього жодного відношення. Просить також надати йому право орендувати земельну ділянку, що знаходиться по вул.Заводська 1-д, в смт.Стара Вижівка.

Крім того, позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним, і додав, що придбав в ОСОБА_4 земельну ділянку по вул. Заводська, 1-а. Крім цієї ділянки ОСОБА_4 орендував в селищної ради ще одну земельну ділянку, що знаходиться за адресою: по вул.Заводська 1-д (далі Заводська 1-д).

Позивач ствердив, що крім придбаної ділянки (вул. Заводська, 1-а) він користувався також і іншою земельною ділянкою по вул.Заводська, 1-д, отриманою від ОСОБА_4, сплачував земельний податок за це, однак сплачував податок від імені ОСОБА_4, а не він свого імені.

Неодноразово він звертався із усними заявами в селищну раду з питанням оренди земельної ділянки по вул.Заводська 1-д. З посиланням на різні причини йому відмовляли. Той факт, що йому надали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою в 2005 р. на земельну ділянку по вул.Заводська 1-а, на його думку свідчить, про те, що йому дали дозвіл на оренду також і земельної ділянки по вул.Заводська 1-д.

На належній йому земельній ділянці по вул. Заводська 1-а, і на яку він виготовив на своє ім'я Державний акт про право власності на неї (цільове призначення для обслуговування житлового будинку), він побудував житловий будинок і пять гаражів. Крім того, має намір реконструювати цей будинок, добудувавши зверху ще один ярус - дві повноцінні квартири для своїх дітей.

Пояснив також, що змушений орендувати в селищної ради земельну ділянку по вул.Заводська 1-д, яка межує з належною йому ділянкою по вул. Заводська 1-а. У випадку, якщо він не орендуватиме її, то не зможе виїхати з одного з гаражів, і взагалі, виходячи з наявних в нього документів, можливість зайти на свою ділянку він має лише через земельну ділянку по вул. Заводська 1-д.

Крім того, площа земельної ділянки по вул.Заводська 1-а невелика, у зв'язку із цим він позбавлений можливості обслуговувати свій будинок, провести реконструкцію побудованого будинку і виготовити будівельний паспорт, оскільки відповідні служби йому відмовили в цьому.

Вважає, що на його звернення про оренду земельної ділянки по вул.Заводська 1-д селищна рада висловила намір укласти з ним такий договір, оскільки надала йому в 2005 р. дозвіл в рішенні № 21/21 від 10.11.2005 р. (далі Рішення № 21/21). Крім того пояснив, що на момент придбання ділянки по вул.Заводська 1-а і на момент ухвалення цього рішення, земельної ділянки по вул.Заводська 1-д ще не існувало, в подальшому ділянка по вул. Заводська 1-а, була розподілена на дві ділянки - № 1-а і № 1-д.

Позивач стверджує, що не надання йому права орендувати земельну ділянку по вул. Заводська 1-д порушує його права. Рішенням № 35/6 не можна відмовити йому в складанні проекту землеустрою на земельну ділянку по вул.Заводська 1-а, оскільки він вже має на неї правовстановлюючий документ.

Стверджує, що він виготовив проект землеустрою на земельну ділянку по вул.Заводська 1-д, однак не надати його суду не може.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти позову, пояснивши, що позивач придбав в ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,14 га, її призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку. Таке призначення зазначалось в Державному акті, виданому на ім'я ОСОБА_4 У листопаді 2005 р. позивач звернувся з заявою до селищної ради про надання йому в оренду земельної ділянки, що згідно з чинним на той час законодавством здійснювалось через виготовлення проекту відведення. Рішення селищна рада прийняла і зобовязала позивача подати вказаний проект на розгляд ради. Однак заяви про затвердження проекту землеустрою позивач не подав. Відповідно до п.3 Перехідних положень Закону України від 16.09.2008 р. № 509, усі не виконані рішення до набрання чинності цим Законом відповідних органів місцевого самоврядування зберігають чинність протягом двох років, тобто до 14.10.2010 р. У вказаний строк позивач не подав проекту землеустрою, тому Рішення № 21/21 від 10.11.2005 р. втратило чинність.

На даний час вказані земельні ділянки відносяться до земель житлової і громадської забудови, тому в заяві позивача, поданій в 2015 р. про надання йому земельної ділянки за адресою: вул. Заводська 1-а для ведення особистого селянського господарства відмовлено.

З питанням оренди земельної ділянки за адресою: вул. Заводська 1-д позивач не звертався, про що свідчить відсутність такого рішення селищної ради.

Конфігурація земельної ділянки попереднього власника ОСОБА_4 співпадає з конфігурацією і площею ділянки, яка є в позивача, тому позивач не орендував і не набував у власність ділянки за адресою: вул. Заводська 1-д, і не сплачував за неї земельний податок. Право безоплатної приватизації земельної ділянки позивач також вже використав.

На підставі викладеного просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що в 2015 р. розроблено детальний план території селища, де передбачено проїзд до житлового будинку позивача, що розташований по вул. Заводська 1-а. Заїзд шириною 5 м і відповідає будівельним нормам, він не може бути зменшений чи ліквідований. Крім того, селищна рада неодноразово зверталась в прокуратуру з повідомленнями про те, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку за адресою: вул. Заводська 1-д.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач придбав земельну ділянку площею 0,14 га по вул. Заводська 1-а в смт.Стара Вижівка /а.с.27/.

Аналогічна площа ділянки - 0,14 га вказана в Державному акті, виданому на ім'я попереднього власника /а.с.26/, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Відповідно до Державного акта, площа земельної ділянки за адресою: вул. Заводська 1-а, власником якої є позивач, становить 0,1393 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку /а.с.51/.

Рішенням від 10.11.2015 р. № 21/21 Старовижівської селищної ради йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Заводська 1-а, площею 1400 кв.м. в оренду для ведення ОСГ та зобовязано подати на розгляд відповідний проект землеустрою /а.с. 7/.

Земельна ділянка за адресою: вул.Заводська 1-д є перебуває у комунальній власності, її площа становить 0,0855га /а.с.46/.

Таким чином, на підтвердження своїх доводів, позивач не надав жодного доказу того, що він набував право власності на земельну ділянку по вул. Заводська 1-д. Також позивач не надав і доказів того, що площа земельної ділянки по вул. Заводська, яку він набув, становить більше ніж 0,14 га.

Доводи позивача про сплату ним земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Заводська 1-д спростовані наданими відповідачем доказами /а.с.50/. Крім того, позивач сам повідомив, що сплачував податок від імені попереднього власника, а не від свого. Квитанцій про сплату податку не надав.

Позивач також не довів факту укладення договору суборенди ділянки по вул.Заводська 1-д між ним і між попереднім власником, однак ствердив, що вважає за можливе укласти усний договір оренди земельної ділянки.

Доводи позивача про те, що селищна рада дозволила йому орендувати земельну ділянку по вул.Заводська 1-д, надавши йому в 2005 р. Рішенням № 21/21 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Заводська 1-а, не заслуговують на увагу, оскільки в Рішенні № 21/21 йдеться лише про земельну ділянку по вул. Заводська, 1-а.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ділянка по вул.Заводська 1-а, після її придбання ним у подальшому була розподілена на дві частини - № 1-а і № 1-д, оскільки спростовуються наявними в справі доказами, якими підтверджено, що в момент купівлі позивачем даної ділянки і на день розгляду справи, її площа є незмінною.

Доводи позивача про те, що в нього немає реальної можливості заїхати з вулиці загального користування до належної йому ділянки по вул. Заводська 1-а спростовуються копією детального плану території для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку по вул. Заводська 1-д, в смт.Стара Вижівка /а.с.41-42/, згідно з яким така можливість встановлена.

Крім того, позивач не надав доказів того, що він звертався у встановленому порядку до Старовижівської селищної ради з питанням оренди земельної ділянки саме по вул. Заводська 1-д.

Слід також зазначити, що питання надання дозволу на оренду ділянки не є компетенцією суду, і підлягає вирішенню в іншому порядку.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

З такою заявою до селищної ради позивач не звертався і вказане питання на сесії селищної ради не розглядалось.

Отже, в задоволенні позовної вимоги про надання позивачу права орендувати земельну ділянку, що знаходиться по вул.Заводська 1-д, в смт.Стара Вижівка слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про скасування п.1 Рішення від 09.09.2015 р. № 35/6 Старовижівської селищної ради, то вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскаржуваним рішенням (а саме: п.1 Рішення № 35/6) Старовижівська селищна рада відмовила позивачу надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул.Заводська 1-а, в смт.Стара Вижівка.

Вказане рішення прийняте за наслідками розгляду заяви позивача від 06.06.2015 р . /а.с.32/.

Як встановлено, відмовляючи позивачу, селищна рада виходила з того, що Рішення № 21/21 від 10.11.2005 р. втратило чинність, а надавати землі громадської і житлової забудови для ведення особистого селянського господарства не можна.

Такі доводи представників відповідача заслуговують на увагу.

Так, згідно з п.3 перехідних положень Закону України №509 від 16.09.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку.

Позивач не виконав вимоги п.2 Рішення № 21/21 протягом двох років з дня набрання чинності вказаним Законом.

Таким чином, не виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів відповідно до Рішення № 21/21. Цільове призначення земельної ділянки по вул. Заводська 1-а для будівництва і обслуговування житлового будинку, тому підстав для надання цієї ділянки для ведення особистого селянського господарства немає, і підстав для скасування Рішення № 35/6 немає.

Також встановлено, що вказане Рішення № 35/6 відповідача не порушує права власності позивача на земельну ділянку по вул. Заводська 1-а, оскільки він є і залишається власником цієї ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку /а.с.51/, право користування нею і вільного доступу до неї не порушено /а.с.41-42/, оскільки він не позбавлений можливості заїзду, а отже і користування ділянкою.

Доводи позивача про неможливість реконструкції житлового будинку не впливають на висновок суду, оскільки як сам позивач пояснив, він має намір добудувати ще один поверх з метою створити дві окремих квартири, однак можливість проживати в цьому будинку є і в даний час.

Суд розяснював сторонам (а позивачу неодноразово) обовязок надати докази для підтвердження своїх доводів чи заперечень, в тому числі оголошував для цього в судовому засіданні перерву. Крім того, позивачу суд розяснив право користуватись правовою допомогою. Позивач ствердив, що розуміє свої процесуальні права і що надав суду усі наявні у нього докази.

Тому відповідно до ст. ст.10,11,60 ЦПК суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах доказів, наданих позивачем і представниками відповідача на підставі яких суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись п.3 Перехідних положень Закону України №509 від 16.09.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву», ст. 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.15, 60, 62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради про скасування рішення селищної ради від 9 вересня 2015 р. № 35/6 і надання права на укладення договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_5