Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/788/16-ц

Провадження № 2/300/272/2016

26.12.2016 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого суді ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Жденіївської селищної ради ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області (далі Жденіївська селищна рада), ОСОБА_5, про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, установив:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Жденіївської селищної ради, ОСОБА_5, в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Жденіївської селищної ради від 11 лютого 2014 року № 368 «Про погодження Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами» та рішення від 03 квітня 2014 року № 394 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», а також визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1248 га за адресою: смт. Жденієво, вул. Шевченка, 20, Воловецького району Закарпатської області за ОСОБА_5

В обґрунтування позову зазначав, що 27 вересня 1978 року рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перемога» йому було виділено земельну ділянку під забудову площею 0,07 га.

07 березня 1979 року рішенням № 46 Воловецької районної Ради депутатів трудящих йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селищі Жденієво. 16 квітня 1979 року було проведено в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво, про що складено акт № 25. Земельна ділянка було відведена між домоволодіннями сусідів Богута та ОСОБА_5, тобто мала спільні межі з їхніми земельними ділянками. 16 квітня 1979 року виконкомом Воловецької районної Ради депутатів трудящих йому було видано свідоцтво № 26/46 на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР. 14 квітня 1982 року на підставі рішення виконкому Жденіївської селищної Ради народних депутатів № 31-а позивачу було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння. Вказаними правовстановлюючими документами підтверджується законність виділення земельної ділянки під будівництво та правомірність її використання.

У 2015 році позивач звернувся до селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення мені у власність земельної ділянки,

2

і під час розроблення вказаного проекту перед його затвердженням селищною радою з'ясувалось, що на частину земельної ділянки, близько 41 см вглиб його ділянки по довжині спільної межі, яка перебувала в його користуванні з 1978 року, оформлено право власності за відповідачем ОСОБА_7 При виготовленні відповідачем документації з землеустрою не було враховано фактичного використання земельної ділянки та крайній межовий знак домоволодіння ОСОБА_5 (від вулиці) який зберігся до цього часу.

Внаслідок цього було порушено право на землю позивача, оскільки приватизовано частину земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 не погоджував з позивачем межу суміжного землекористування, а Жденіївська селищна рада прийняла рішення № 368 «Про погодження Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами» від 11 лютого 2014 року, яким було погоджено межу земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,1248 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, з адресою смт. Жденієво, вул. Шевченка, 20, без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2, у зв'язку з безпідставною його відмовою. Це рішення позивач вважає незаконним ОСОБА_7 не звертався до нього за погодженням меж, а навіть при його зверненні відмова позивача погодити межі земельної ділянки з захопленням частини його ділянки мала б законну підставу.

03 квітня 2014 року рішенням Жденіївської селищної ради № 394 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» було затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_5 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1248 га по вул. Шевченка, 20 смт. Жденієво (кадастровий номер :01:004:0063) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі ч.2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов посилаючись на обставини викладені позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Жденіївської селищної ради ОСОБА_4 позов не визнала посилаючись на те, що оскаржувані рішення Жденіївської селищної ради приймалися на підставі ретельно перевірених обставин справи та документів, що підтверджують право землекористування сторін. Просила у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, вважаючи, що приватизація земельної ділянки, яка перебувала в його законному користуванні, проведена згідно з вимогами закону, просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, провівши огляд доказів (земельних ділянок) за їх місцезнаходженням у смт. Жденієво Воловецького району Закарпатської області суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перемога» від 27 вересня 1978 року позивачу ОСОБА_2 було виділено за рахунок вільного присадибного фонду колгоспу земельну ділянку під забудову площею

0,07 га. (а.с.8).

За рішенням Воловецької районної Ради депутатів трудящих від 07 березня 1979 року позивачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку в селищі Жденієво Воловецького району (а.с.9).

Згідно з Актом № 25 від 16 квітня 1979 року позивачу було проведено в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво площею 700 кв.м. (а.с.10).

У плані забудови земельної ділянки, відведеної позивачу ОСОБА_2, ширина земельної ділянки з боку вулиці зазначена як 18.40, цей запис заштриховано і записано 19,40 м., а ширина земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 з боку вулиці становить 18.0 м (а.с.11).

Позивач пояснив у судовому засіданні, що цей запис було змінено у сільській раді, хто вніс зміни невідомо.

Згідно з Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданого ОСОБА_2 14 квітня 1982 року, позивач є власником житлового будинку в смт. Жденієво, вул. Леніна (ОСОБА_2), буд. 22, Воловецького району Закарпатської області (а.с.14).

Судом також досліджено Будівельний паспорт земельної ділянки відповідача ОСОБА_5

Згідно з Свідоцтвом № 70/119 садиби в сільських населених пунктах УРСР від 19 липня 1976 року забудовник ОСОБА_5 отримав під забудову земельну ділянку площею 0,07 га, яка виділена за рахунок вільного присадибного фонду колгоспу на підставі рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перемога» № 3. Забудова дозволена рішенням виконкому Воловецької районної ради депутатів трудящих від 02 червня 1976 року № 119 (а.с.78).

Згідно з Актом № 48 від 13 липня 1976 року відповідачу ОСОБА_5 було проведено в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво площею 700 кв.м. (а.с.81).

Відповідно до плану забудови земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5, ширина його земельної ділянки з боку вулиці становить 19.30 м. (а.с. 82, 99).

Таким чином встановлено, що відведення земельної ділянки та будівництво житлового будинку відповідача ОСОБА_5 відбулося раніше від позивача.

З пояснень сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_5 встановлено, що між сторонами відбуваються постійні спори з приводу суміжного землекористування.

Згідно з актом обстеження земельних ділянок від 30.04.2013 року, складеного комісією Жденіївської селищної ради, розмір земельної ділянки ОСОБА_5 становить 0,1248 га, ширина 19.30 м, довжина 34,98 м. Ширина земельної ділянки позивача ОСОБА_2 становить 19.00 м. (а.с.95).

За рішенням Жденіївської селищної ради № 282 від 25.06.2013 року відповідачу ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1248 га, яка розташована за адресою: смт. Жденієво, вул. Головна, 20, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.94).

З геодезичної зйомки земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 вбачається, що ширина його земельної ділянки становить 19.30 м. (а.с.107, 112, 113).

З наданої відповідачем геодезичної зйомки земельних ділянок сторін (а.с.109-110) вбачається, що площа земельної ділянки позивача головко Ф.Ф. становить 0,1468 га, ширина з боку вулиці 19.00 м. Площа земельної ділянки відповідача ОСОБА_8 становить 0,1251 га, ширина 19.30 м.

Згідно з актом встановлення та погодження меж земельної ділянки із суміжними

4

землевласниками та землекористувачами площа земельної ділянки відповідача становить 0,1248 га, ширина 19.30 м. Підпис позивача ОСОБА_2 в акті погодження меж відсутній (а.с.116).

За клопотанням позивача та його представника судом, за участю всіх осіб які беруть участь у справі, було проведено огляд земельних ділянок сторін на місці, про що складено відповідний протокол огляду від 30.11.2016 року з додатком План-схемою до протоколу.

З протоколу огляду від 30.11.2016 року вбачається, що ширина земельної ділянки позивача ОСОБА_2 від встановленої ним з боку відповідача ОСОБА_5 деревяної огорожі до огорожі сусіднього землекористувача ОСОБА_9 становить 19.14 м, а ширина земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 від встановленої позивачем деревяної огорожі до сусід ОСОБА_10 Становить 19.26 м.

На підставі сукупності досліджених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що ширина земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 з боку дороги відповідає розмірам земельної ділянки, виділеної йому

Таким чином, встановлено, що ширина земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 з боку вулиці відповідає розмірам, які зазначені в плані забудови земельної ділянки, тобто ширина його земельної ділянки з боку вулиці становить 19.30 м. (а.с. 82, 99).

Ця обставина підтверджена також протоколом огляду земельних ділянок від 30.11.2016 року, якого було складено за участю сторін. Суд вважає, що похибка в ширині земельної ділянки відповідача довжиною 4 см (19.30 м. та 19.26 м), яка є в протоколі огляду, не впливає на вирішення позову, оскільки не свідчить про захоплення відповідачем частини земельної ділянки шириною 40 см, як позивач зазначає в позові.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, не спростували обставин щодо законності землекористування та приватизації земельної ділянки відповідачем.

Враховуючи викладене суд визнав, що рішення Жденіївської селищної ради від 11 лютого 2014 року № 368 «Про погодження Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами», рішення від 03 квітня 2014 року № 394 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», на підставі яких відповідачу ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,1248 га не суперечить фактичним обставинам справи і закону, а тому підстав для їх скасування немає.

Суд також визнає, що рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1248 га за адресою: смт. Жденієво, вул. Шевченка, 20, Воловецького району Закарпатської області за ОСОБА_5 скасуванню не підлягає, оскільки передача земельної ділянки відповідачу відбулася згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 208, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, суд вирішив:

У позові ОСОБА_2 до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області, ОСОБА_5, про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.А. Вотьканич