Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 425/2972/15-ц
Провадження № 22ц/782/373/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Романченка В.О.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 грудня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку посилаючись на те, що 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1203/0708/02/007 за умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 55400,00доларів США на строк з 11.07.2008року по 11.07.2018року з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних.

У забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1203/0708/02-007-Р-1 за умовами якого поручитель ОСОБА_3 поручилась перед банком відповідати у повному обсязі щодо своєчасного та повного виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, у разі невиконання останнім умов цього договору.

25.12.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених зазначеним Договором ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року та договором поруки № 1203/0708/02-007-Р-1 від 11.07.2008 року, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконує, у звязку з чим, станом на 28.07.2015року, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 482220,95грн., з яких: тіло кредиту 437288,03грн.; відсотки 44932,92грн.

На підставі зазначеного позивач ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на ст.526, ч.1 ст.530, ст..ст.536,1049, ч.2 ст.1050 ЦК України, вважає, що набув право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 482220,95грн. Також, посилаючись на ст..553-554 ЦК України позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3, як поручитель, відповідає перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008року у розмірі 482220,95грн. з яких: тіло кредиту 437288,03грн.; відсотки 44932,92грн., а також покласти на відповідачів всі судові витрати позивача.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.12.2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008року у розмірі 482220,95грн. з яких: 437288,03грн. заборгованість по кредиту; 44932,92грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір по 1827 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи щодо правомірності укладання ВАТ Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012року; наявності у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги на стягнення не тільки кредиту а й відсотків за користування кредитом; повноважень Тимчасової адміністрації та Ліквідатора ПАТ «Дельта Банк» на звернення до суду, (неналежний позивач), оскільки термін дії тимчасової адміністрації сплив 02.10.2015року; предмету спору, оскільки надані до позовної заяви документи на підтвердження позовних вимог не є предметом правовідносин за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008року та копії наданих документів стосуються іншого договору; розміру фактичної заборгованості станом на 28.07.2015року, оскільки апелянт вважає, що заборгованість становить 70625,43грн. - за кредитом та 40889,56грн. за відсотками; подвійного стягнення однієї й тієї заборгованості, оскільки рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.01.2016 року у рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Позивач, якого було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, від останніх надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1203/0708/02/007 за яким банк взяв на себе зобовязання видати йому кредит у розмірі 55400 доларів США, а ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання повернути кредит до 11.07.2018 року та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 12,5% річних шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку кредитного договору. Того ж дня ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 55400 доларів США.

Також, 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1203/0708/02-007-Р-1, за яким поручитель ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за вказаним кредитним договором.

Відповідно до п.5 прикігцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» найменування ВАТ «Сведбанк» було змінено на ПАТ «Сведбанк» зі збереженням коду .

25.12.2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги та того ж дня відступив ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року та договором поруки № 1203/0708/02-007-Р-1 від 11.07.2008 року, при цьому, з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги «ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» не тільки наявні станом на 25.05.2012 року права вимоги (у тому числі право вимагати від ОСОБА_2 у достроковому порядку повернути кредит і сплатити проценти за його користування, право вимагати від ОСОБА_3, як від солідарного боржника, виконання обовязку ОСОБА_2Г.) а й ті права до них, які можуть виникнути у майбутньому, тобто після 25.05.2012 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2012 року ПАТ «Сведбанк» направив ОСОБА_2 через цех №1 Київської дирекції «Укрпошта» письмове повідомлення про відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договором поруки з 25.12.2012 року.

З 25 травня 2012 року відповідач ОСОБА_2 своє зобовязання за кредитним договором повинен був виконувати на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».

Умовами кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 зобовязаний повертати кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 12,5% річних шляхом сплати 20-го числа кожного місяця (за виключенням останнього місяця) фіксованої частини коштів, згідно графіку, який є невідємною частиною договору.

У розмірах та строки, передбачені графіком свої зобовязання відповідач ОСОБА_2 не виконував, тобто допустив порушення зобовязання більш ніж три місяці поспіль, що потягло наявність заборгованості.

28.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» через поштовий звязок предявив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, яка утворилась станом на 28.07.2015 року у сумі 482220,95 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини повністю відповідають матеріалам справи.

На підставі зазначеного суд першої інстанції, враховуючи встановленим факт наявності у відповідача ОСОБА_2 простроченої заборгованості більш ніж за три місяці та виникнення у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п.6.4. та пунктів розділу 7 кредитного договору щодо повернення кредиту та сплаті процентів за його користування у достроковому порядку, виникнення у відповідача ОСОБА_3 зобовязання сплати боргу у солідарному порядку з відповідачем ОСОБА_2, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 482220,95 грн. з яких: тіло кредиту 437288,03 грн.; відсотки 44932,92 грн.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, але допустився помилки при встановленні межі відповідальності відповідачем ОСОБА_3, як поручителем.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1203/0708/02/007 за яким банк взяв на себе зобовязання видати йому кредит у розмірі 55400 доларів США, а ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання повернути кредит до 11.07.2018 року та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 12,5% річних шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку кредитного договору. Того ж дня ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 55400 доларів США, а.а.с.7-18.

Також встановлено, що ОСОБА_2, як позичальник, з листопада 2014 року перестав виконувати взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів у строки, передбачені договором та допустив затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць.

Відповідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості, станом на 28.07.2015 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року складає 21857,26 доларів США, що згідно курсу НБУ (100доларів США- 2206,2278грн) складає 482220,95 грн. з яких: тіло кредиту 19820,62 доларів США, що в еквіваленті складає 437288,03 грн.; відсотки за користування кредитом 2036,64 доларів США, що в еквіваленті складає- 44932,92 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту 3201,23 доларів США, що в еквіваленті складає 70626,43грн. та за відсотками за користування кредитом 1853,37 доларів США, що в еквіваленті складає 40889,56 грн., а.с.27.

Таким чином, позивач, відповідно до позовних вимог, викладених у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 482220,95 грн. ( 21857,26 доларів США), з яких заборгованість за тілом кредиту 437288,03 грн.( 19820,62 доларів США) у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 70626,43 грн.( 3201,23 дол.США), заборгованість за відсотками за користування кредитом 44932,92 грн.( 2036,64 дол.США), у т.ч. прострочені відсотки 40889,56 грн. ( 1853,37 дол.США).

Заборгованість за кредитним договором позивач просив суд стягнути у національній валюті України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, що міститься у матеріалах справи на аркуші 27.

Для повного та всебічного зясування обставин справи колегією суддів апеляційного суду Луганської області було запропоновано позивачеві надати розширений розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року з 25.05.2012 року станом на 28.07.2015року, відповідно до предмету спору, строкової та простроченої заборгованості (тіло кредиту, проценти за користування кредитом), з урахуванням графіку погашення кредиту, а також виписку по особовому рахунку за цей період.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості, з усіма його складовими, а.а.с.104,124, колегія суддів прийшла до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів щодо порушення відповідачем ОСОБА_2 обовязків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що нарахувань сум штрафних санкцій та комісії цей розрахунок не містить та стосується тільки безпосередньо простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом та заборгованості в частині дострокового повернення кредиту.

Доказів щодо невірного нарахування заборгованості відповідачами не надано та наявний розрахунок у встановленому порядку останніми не спростований.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що наявність у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року у загальній сумі 482220,95 грн. ( 21857,26 доларів США), з яких заборгованість за тілом кредиту 437288,03 грн.(19820,62 доларів США) у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 70626,43 грн.( 3201,23 дол.США), заборгованість за процентами за користування кредитом 44932,92 грн.( 2036,64 дол.США), у т.ч. прострочені проценти 40889,56 грн. ( 1853,37 дол.США) повністю підтверджена, а тому підлягає стягненню з останнього.

Щодо відповідача ОСОБА_3, як поручителя.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у забезпечення виконання умов кредитного договору № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» 11.07.2008 року було укладено договір поруки № № 1203/0708/02-007-Р-1, а.с.20,21.

Відповідно до п.1 зазначеного договору Поручитель зобовязується перед Банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року у сумі 55400 доларів США строком до 11.07.2018 року, з процентною ставкою 12,55 річних за їх використання.

Відповідно до п.2 зазначеного договору Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання позичальником умов Основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідно до п.10 договір поруки набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами ч.4 ст.559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обовязків, передбачених Основним зобовязанням.

Як вбачається з матеріалів кредитний договір № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено 11.07.2008 року на строк користування кредитом по 11.07.2018 року включно, п.1.3. договору, а.с.7.

Строк виконання основного зобовязання 11.07.2018 рік, позивачем не змінювався.

Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, умови договору поручительства про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні ст.. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині. Яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 03.03.2016 року за № 6-1599цс15, від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, від 29.06.2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Тому вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання взятого нею зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки.

Також, як було зазначено вище, сторонами договору поруки передбачено строк дії поруки з урахування вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

З урахуванням того, що позивач ПАТ «Дельта Банк» строк виконання основного зобовязання за договором кредитування - 11.07.2018 рік не змінював, порушення умов договору кредитування щодо належного повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідач ОСОБА_2 допустив за період з листопада 2014року, позивач, реалізуючи своє право вимоги дострокового виконання основного зобовязання, як передбачено договором, звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, відповідно до поштового штампу - 28.08.2015року, а.с.44, то з останньої, у солідарному порядку з ОСОБА_2, підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за 6 місяців до звернення позивача до суду, тобто за період з 28.02.2015року по 28.08.2015року, та з урахуванням позовних вимог станом на 28.07.2015року, з урахуванням вимог про дострокове стягнення заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_3 ( у солідарному порядку) заборгованість за весь період невиконання боржником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

Колегія суддів, з урахуванням розрахунку заборгованості за кредитним договором та графіку розрахунків повернення кредиту вважає, що з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість у загальній сумі: 440501,62 грн, що складається:

-із заборгованості поточної за тілом кредиту, станом на 28.07.2015року 16619,39 доларів США + прострочена заборгованість за тілом кредиту з 28.02.2015 року по 28.08.2015 року,( станом на 28.07.2015року) - 2308,35дол.США = 18927,74 доларів США, що згідно курсу НБУ (100доларів-2206,2278грн.) складає 417589,06 грн.;

-із поточної заборгованості по процентам за користування кредитом, станом на 28.07.2015 року та простроченої заборгованості з 28.02.2015 року по 28.08.2015 року, станом на 28.07.2015 року): 210,42 доларів США + 203,64 дол.США + 210,42 дол.США+ 203,64 дол.США+210,42 дол.США = 1038,54 доларів США, що згідно курсу НБУ (100доларів-2206,2278грн.) складає 22912,56 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що додані позивачем до позовної заяви документи не стосуються предмету спору щодо виконання ним кредитного договору № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, а стосуються іншого договору № 1203/0907/98-003 від 19.09.2007 року, а тому надану позивачем копію договору купівлі-продажу прав вимоги по кредитному договору у вигляді витягу з нього він вважає нікчемним та таким, що не може бути визнаний судом як належний доказ у справі. Апелянт вважає, що позивачем не доведено факт, що саме ПАТ «Дельта Банк» придбав у ПАТ «Сведбанк» право вимоги за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеними доводами, оскільки суд першої інстанції безпідставно долучив до матеріалів справи отримані від позивача поштовим відправленням матеріали щодо кредитного договору № 1203/0907/98-003 від 19.09.2007року, що не стосуються предмету спору, а.а.с. 92-102.

Щодо придбання ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008року, то, як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем до позовної заяви додано саме копія витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012року та копію витягу з Додатку №1 до цього Договору щодо права вимоги за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008року, у якому відображені усі складові зазначеного договору, а.с.28, і саме цей доказ було прийнято судом першої інстанції, як належний доказ, на обґрунтування права вимоги позивача, як нового кредитора.

Також за доводами апеляційної скарги прострочена заборгованість за кредитним договором у національній валюті гривні складає 70625,43грн.- тіло кредиту та 40889,56 грн. відсотки, а не зазначену у розрахунку заборгованості -437288,03 тіло кредиту та 33932,92грн.- відсотки.

Колегія суддів вважає зазначений довід безпідставним, оскільки, як було зазначено вище, відповідно до умов кредитного договору позивач набув право на дострокове погашення усієї суми кредиту, ( тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами). Розрахунок загальної суми заборгованості в сумі 482220,95 грн. складається з двох частин: простроченої заборгованості (тіло кредиту- 70626,43 грн., прострочених відсотків 40889,56 грн.) та заборгованості щодо дострокового погашення кредиту, а.с.27.

Крім того, погоджені сторонами кредитного договору умови дострокового погашення усієї суми кредиту (п.6.4. та пунктів розділу 7 кредитного договору) повністю відповідають положенням діючого законодавства.

Так, відповідно до ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач з моменту укладання договору купівлі-продажу відступлення прав від 25.05.2012року не мав права на нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки, як вважає апелянт, останній набув право вимагати тільки тіло кредиту.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», у якості продавця та ПАТ «Дельта Банк», у якості покупця, «Права вимоги» означає всі права вимоги ( як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) Продавця у якості кредитора до Позичальників за Кредитними договорами,… а.с.111.

Зазначене означає, що ПАТ «Дельта Банк» з 25.05.2012 року набув усі права вимоги за кредитним договором, які були передбачені договором для ПАТ «Сведбанк», у т.ч. й нарахування відсотків за користування відповідачем ОСОБА_2 кредитними коштами.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про відступлення ПАТ Сведбанк» права вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», оскільки зазначене суперечить наявному у матеріалах справи повідомленню ПАТ «Сведбанк» про відступлення, направленого на адресу ОСОБА_2 щодо нового кредитора та зазначенням банківських рахунків якого для наступних платежів за кредитним договором, а.с.146, додатку до повідомлення, а.с.147, та списку № 79 від 09.06.2012року згрупованих рекомендованих поштових відправлень, у якому під номером 34 зазначено отримавачем - ОСОБА_2 та поштову адресу останнього, а.с.103-104.

Крім того, у судовому засіданні колегією суддів встановлено, що з моменту укладання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами 25.05.2012 року відповідачем ОСОБА_2 по листопад 2014 року здійснювалися платежі за кредитним договором на рахунок нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», відповідно до Виписки по особовим рахункам за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року та Додатку №1, які позивачем додані до матеріалів справи та відповідачами не спростовані.

Щодо спливу терміну дії тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» 02.10.2015року, за доводами апеляційної скарги, то колегія і цей довід вважає безпідставним, оскільки інформація про здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» знаходиться у загальному доступі.

Відповідно до рішень виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 року № 147, 02.10.2015року № 181 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» відповідно до 02.10.2015року, а.с.105, з 05.10.2015року по 04.10.2017року, а.с.106.

Щодо подвійного стягнення заборгованості за доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що наявність рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.01.2016року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, виключає можливість ухвалення рішення про стягнення заборгованості шляхом стягнення грошових коштів, оскільки, як вважає апелянт, це призводить до подвійного стягнення однієї й тієї заборгованості.

У правовій позиції Верховного Суду України від 03.02.2016року у справі № 6-1080 цс-15, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, зазначено: « … Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до зміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня».

Таким чином, наявність рішення суду щодо стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, не позбавляє права позивача ПАТ «Дельта Банк» на звернення до суду з вимогою стягнення за основним зобовязанням за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, та ухвалення судом рішення по суті позовних вимог.

Щодо права ПАТ «Сведбанк» відступати вимогу за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, укладаним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, за доводами апеляційної скарги.

Зазначене питання було досліджене судом першої інстанції та висновок суду про те, що ПАТ «Сведбанк» та ВАТ «Сведбанк» є одним і тим самим товариством, є вірним, підстави такого висновку зазначені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення судом розміру суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, як поручителя, у солідарному порядку з боржником ОСОБА_2, з якого сума заборгованості підлягає стягненню у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовна заява подана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повязана із проведенням заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед ПАТ «ОСОБА_1 БАНК» під час запровадження тимчасової адміністрації в банку та позов подано до суду без сплати судового збору, відповідно до п.22.ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір», що діяла на час звернення з позовом до суду, а позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, у солідарному порядку, заборгованості за кредитним договором задоволені частково, то з останніх підлягає стягненню судовий збір на користь держави відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з кожного окремо, відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 грудня 2015 року змінити в частині визначеної суми заборгованості, стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та суми судового збору, стягнутої з ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , заборгованість за кредитним договором № 1203/0708/02/007 від 11.07.2008 року, що склалася станом на 28 липня 2015 року у сумі 482220,95 грн., у тому числі заборгованість по кредиту в сумі 437288,03 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 44932,92 грн., з якої, у солідарному порядку з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, як поручителя відповідно до договору поруки № 1203/0708/02-007-Р-1 від 11.07.2008 року, заборгованість у сумі 440501,62 грн., що складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 417589,06 грн., із заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 22912,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 482,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь держави судовий збір в сумі 440,50 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: