РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2509/16-ц

Провадження № 2/643/2813/16

13.07.2016 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» середній заробіток за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 3969,36 грн. та середній заробіток за період затримки заробітної плати в розмірі 1394,58 грн. Зазначені кошти були отримані позивачем у повному обсязі лише 28.12.2015 р., а тому, на думку позивача, відповідно до ст. 117 КЗпПУ відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 03.02.2015 р. до 28.12.2015 р..

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

За згодою позивача суд розглядув справу за відсутності представника відповідача із постановленням заочного рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 р. з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 3969,36 грн., середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 1394,58 грн., заборгованість відрахована до 03.02.2015 р. на час звірнення позивача до суду.(а.с.7)

Фактичний розрахунок з позивачем у повному обсязі відбувся 28.12.2015 р.

Позивач проситб стягнути суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 03.02.2015 р. до 28.12.2015 р.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2014 р. №13, а також згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи, що Україна визнає юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, то застосування судами цієї Конвенції має здійснюватись з обов'язковим урахуванням практики Європейського суду з прав людини не тільки щодо України, а й щодо інших держав.

Так в п. 65 Рішення пятої секції Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 р. (остаточне рішення було виправлене 07.06.2010 р.) у справі «Меньшакова проти України» зазначено:

п. 65 З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду.

Крім того, в п. 57 зазначено: У зв'язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв'язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановления судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, правових підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст. 117 КЗпП України у суду немає, зобовязання відповідача виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінено на зобовязання виконати судове рішення на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М.Горбунова