Справа № 478/2009/16-ц Провадження № 2/478/372/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2016 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Іщенко Х.В.,

при секретарі Луговській А.І.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

12.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, просила визнати за нею (позивачем) право власності за набувальною давністю на житловий будинок (хату) за адресою: АДРЕСА_1 (попередні назви вказаної вулиці: вулиця Влада Рад, в подальшому вулиця Дахнова).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.12.1977 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма надвірними спорудами, жилою площею - 22,8 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (на той момент вулиця називалася - вулиця Влада Рад, в подальшому вулиця Дахнова) у смт Казанка Миколаївської області. Надалі 10.06.1980 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, що підтверджує розписка, підписана сторонами купівлі-продажу та двома свідками договору. Після укладення договору купівлі-продажу, та досягненні всіх істотних умов та передачі оригіналів документів покупцю, вся документація в тому числі вільний акт вартості будівель та споруд був складений на дружину ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та підписаним продавцем ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які є її (позивача) дідом та бабусею, померли. Згідно будинкової книги, у житловому будинку був приписаний ОСОБА_4, який продав хату бабусі та діду позивача, який зі слів сусідів також помер. Від 18.03.1999 року, за зазначеним житловим будинком позивач доглядає та використовує прилеглу до нього земельну ділянку у власних цілях, приводить в належний стан земельну ділянку, рослинність, прибирає територію. Будь-яких спадкоємців у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 крім неї (позивача) не залишилось, зазначений житловий будинок на даний час не має власника. На сьогоднішній день вона (позивач) продовжує користуватися вищевказаною хатою та прилеглими будівлями, спорудами та територією, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше 17 років

Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла заява про те, що остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від Казанківського селищного голови - ОСОБА_7 до суду надійшла заява про те, що відповідач заперечень щодо позову не має, просив розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, з урахуванням того, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог виходячи з того, що визнання права власності на майно за набувальною давністю з урахуванням тільки визнання позову відповідачем є неправильним, оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи.

Визнання відповідачем позову у цій справі не є вирішальною обставиною за відсутності підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що за даними паспорту громадянина України НОМЕР_1 місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, що не заперечується самим позивачем.

Згідно договору купівлі - продажу, 22.12.1977 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив будинок з усіма надвірними спорудами, жилою площею - 22,8 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Новобузьким міжміським бюро технічної інвентаризації 25.01.1978 року, домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі договору купівлі - продажу від 22.12.1977 року за №932 та записано в реєстрову книгу за №1585.

Згідно наданій розписці від 10.06.1980 року, ОСОБА_4 продав хату ОСОБА_5 при свідках за 1600 рублів.

Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання, складеного депутатом Казанківської селищної ради - ОСОБА_8, ОСОБА_1 доглядала за будівлями та присадибною ділянкою з 1999 по 2016 рік за адресою АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст.344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Позивачем не представлено суду доказів, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Так, добросовісність ОСОБА_1 на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня, оскільки вона знала, що власником житлового будинку залишається її бабуся - ОСОБА_6 Не представлено суду доказів безперервності володіння зазначеним в позові майном із врахування того, що позивач зареєстрована та проживає за іншою адресою протягом строку давностного володіння.

Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що спір виник із спадкових правовідносин, що виключає можливість набуття позивачем права власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 (попередні назви вказаної вулиці: вулиця Влада Рад, в подальшому вулиця Дахнова), за набувальною давністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою сторонам у задоволенні позовних вимог понесені ними витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з моменту проголошення, а особами, які беруть участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: