Справа № 363/2981/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/5541/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 9 04.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеною заявою у відповідності до норм ст. 256 ЦПК України та просили встановити юридичний факт, що їх вимушене переселення у липні 2014 року з окупованої території Луганської області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що встановлення даного юридичного факту саме їхнього вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоровю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, прав на судовий захист на окупованій території саме в результаті збройної агресії Російської Федерації породжуватиме юридичні наслідки виникнення права на справедливу компенсацію із держави агресора Російської Федерації.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник заявників громадська організація «Всеукраїнський рух «Сила права» в особі виконавчого директора ОСОБА_4, діючи в інтересах заявників ОСОБА_2, иа ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення і залишення заяви без розгляду з підстав, визначених ч. 4 ст. 256 цього Кодексу.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що заявники до липня 2014 року проживали та були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28,34).

У звязку з виниклою у Луганській і Донецькій областях збройною конфліктною ситуацією, заявники вимушені були у липні 2014 року переїхати до м. Вишгород Київської області де і проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36-39).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що визначення такої причини переміщення, як збройна агресія та окупація частини території Луганської області Російською Федерацією не відноситься до компетенції районного суду загальної юрисдикції.

Колегія суддів вказаний висновок суду першої інстанції не може вважати законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до роз'яснень викладених в абз. 3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами, внесеними 25 травня 1998 року) у разі коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявникам видано довідки про взяття їх на облік, як внутрішньо переміщених осіб від 04 листопада 2014 року за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих УСЗН Вишгородської РДА на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які посвідчують факт вимушеного переселення з м. Алчевськ Луганської обл. до м. Вишгород Київської обл., а встановлення зазначеного факту як зазначено заявниками їм необхідно для отримання компенсації з Держави агресора Російської Федерації, а саме відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вимушеного переселення.

Отже, встановлення зазначеного факту заявниками пов'язується з наступним вирішенням спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у даній справі, а в подальшому, здійснюючи розгляд вказаної справи в порядку окремого провадження не врахував вище вказані норми чинного процесуального законодавства та прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, тому постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з постановлення ухвали про залишення поданої заяви без розгляду.

Одночасно з цим колегія суддів вважає, що заявники мають право на звернення до суду із позовом в загальному порядку.

Керуючись ст. 256, 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 вересня 2016 року скасувати та постановити ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_6