Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1595/13-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М.І.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, на заочне рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТОВ „Кредитні ініціативи звернулось до суду з названим позовом, посилаючись на те, що до нього за договорами факторингу перейшли права вимоги за кредитними договорами, укладеними АКБ „ТАС-Комерцбанк, правонаступником якого став ПАТ „Сведбанк. Зазначає, що 19.11.2007 року між АКБ „ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2622/1107/71-082, згідно з яким банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 197 000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 12.03.2036 року. З метою забезпечення своєчасного повернення наданих коштів, того ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати за борговим зобовязанням основного позичальника у повному обсязі. АКБ „ТАС-Комерцбанк виконав свої зобовязання, надавши ОСОБА_1 кредит на вказану суму, проте неналежне виконання останнім умов договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 16.07.2013 року склала 3 662 983,44 грн. та складається з наступного: 191 841,00 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 533 385,11 грн. - заборгованість за кредитом, 105 351,79 дол. США, що за курсом НБУ складає 842 076,38 грн. - заборгованість за відсотками, 161 081,19 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 287 521,95 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 3 662 983,44 грн. та понесені судові витрати в сумі 3 441 грн.

Заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2В на користь ТОВ „Кредитні ініціативи заборгованість за кредитним договором №2622/1107/71-082 від 19.11.2007 року у розмірі 3 662 983,44 грн. Стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ „Кредитні ініціативи судовий збір у розмірі 3 441 грн., тобто по 1 720,50 грн. з кожного.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4- представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що розрахунок заборгованості ТОВ „Кредитні ініціативи здійснено невірно, він є необгрунтованим та недоведеним; позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості, відповідно, вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені; позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, тому його вимоги є передчасними; в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі кредитних коштів; позивачем неправомірно нараховано пеню в доларах США; нарахований розмір пені за прострочення сплати кредиту є завищеним, таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин; позивачем не зазначено правових підстав для стягнення з нього будь-яких коштів, оскільки ним не доведено факт відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.11.2007 року між АКБ „ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2622/1107/71-082, згідно з яким банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 197 000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 12.03.2036 року /а.с.8-21/.

З метою забезпечення своєчасного повернення наданих коштів, того ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2622/1107/71-082-Р-1, за яким остання взяла на себе зобовязання нести перед Банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним /позичальником/ зобовязань за кредитним договором. Згідно умов договору поруки поручитель відповідає за виконання зобовязань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник /а.с.22-23/.

Відповідно до ч.1. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного судочинства.

Акціонерний комерційний банк „ТАС-Комерцбанк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 197 000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 12.03.2036 року.

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не заперечувався і він здійснював платежі в рахунок його погашення. Проте, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 почав ставити питання про наявність документу з приводу отримання кредиту, а тому представник позивача надав до заперечень на апеляційну скаргу копію документу на видачу готівки, з якого вбачається, що 19.11.2007 року ОСОБА_1 видано 197 000 доларів, в отриманні яких він підписався /т.2 а.с.131,141/. Факт видачі кредитних коштів підтверджено належним чином, а тому доводи в апеляційній скарзі у цій частині є безпідставними.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору №2622/1107/71-082 від 19.11.2007 року позичальник ОСОБА_1 зобовязався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на вказаний в договорі позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно Додатку №1, який є невідємною частиною договору /т.1 а.с.9/. Додаток №1 це графік погашення кредиту, яким передбачені умови та строки розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором /т.1 а.с.16-21/.

Із розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 суттєво відступив від Графіку погашення заборгованості, кошти вносив не щомісячно та не у визначеній сумі, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом /т.1а.с.35, т.2 а.с. 86-87/. У вказаних розрахунках зазначено номер і дату кредитного договору; розмір процентів; дату розрахунку; гривневий еквівалент до долара США станом на дату розрахунку; періоди та дати платежів; дату надходження коштів та їх зарахування.

ОСОБА_1 не спростовано наведені розрахунки та не надано доказів, що якісь із сум, сплачених ним, не зараховані банком на погашення кредиту, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено неправильно, є безпідставним.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на пропущення строку позовної давності щодо частини заборгованості та пені. Такі доводи є безпідставними, оскільки пунктом 10.11 кредитного договору визначено, що сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю 10 років.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, зокрема, своєчасно не повертав кредитні кошти та не сплачував відсотки за користування ними, у звязку з чим станом на 16.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 3 662 983,44 грн., яка складається з наступного: 191 841,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 533 385,11 грн. - заборгованість за кредитом, 105 351,79 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 842 076,38 грн. - заборгованість за відсотками, 161 081,19 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 287 521,95 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків.

У звязку з невиконанням кредитних зобовязань по погашенню кредиту, позивачем 17.07.2013 року на адресу відповідачів, кожному окремо, було надіслано Вимогу про дострокове, протягом не більш ніж 7 календарних днів, з дня відправлення вимоги, повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій /а.с.36,37/, Вимоги були направлені рекомендованою поштою, що підтверджується списком рекомендованих листів та поштовими квитанціями /а.с.38/.

А тому доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту є безпідставними.

Із змісту вимоги вбачається, що відповідачам, як альтернатива, пропонувалось добровільно погасити хоча б прострочену заборгованість, проте вимога банку виконана не була, у звязку з чим у жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст.526, ч.3 ст.549 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За несвоєчасне виконання зобовязання боржнику нараховується пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення платежу.

Пунктом п.8.1. кредитного договору №2622/1107/71-082 від 19.11.2007 року передбачено сплату пені за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та /або строків сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до проведених розрахунків сума нарахованої пені становить 1 287 521,95грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростовано. Строк позовної давності не пропущено, оскільки за домовленістю сторін його збільшено до 10 років /п.10.11 кредитного договору/, розмір пені не перевищує „тіло кредиту, а тому відсутні підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки стягнуто у національній валюті.

З огляду на наведене, доводи в апеляційній скарзі про те, що пеню нараховано в доларах США, а її розмір є завищеним та не відповідає принципам розумності та справедливості, є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не мав правових підстав для стягнення будь-яких коштів з відповідача, оскільки є недоведеним факт відступлення права вимоги за кредитним договором, що був укладений з ОСОБА_1, також є безпідставними з огляду на таке.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 28.11.2012 року між ПАТ „Сведбанк, який в свою чергу виступає правонаступником АКБ „ТАС-Комерцбанк та Факторинговою компанією „Вектор Плюс укладено договір факторингу №15 відповідно до якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Одночасно з правами вимоги до Фактора перейшли всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом з тим 28.11.2012 року між ТОВ „ФК „Вектор Плюс та ТОВ „Кредитні ініціативи укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ „ФК „Вектор Плюс відступило ТОВ „Кредитні ініціативи свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. Отже внаслідок вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ „Кредитні ініціативи набуло статус нового кредитора.

Факт переходу права вимоги до ТОВ „Кредитні ініціативи підтверджується договорами факторингу від 28 листопада 2012 року; довідкою ПАТ „Омега банк, що є правонаступником ПАТ „Сведбанк, про проведені розрахунки за договором факторингу №15; витягом із Статуту ПАТ „Омега банк; довідкою ТОВ „ФК „Вектор Плюс про проведені розрахунки ТОВ „Кредитні ініціативи; витягом переліку кредитних договорів по договору факторингу від 28.11.2012 року; витягом про реєстрацію в державному реєстрі іпотек від 19.11.2007 року; витягом про реєстрацію змін в держреєстрі іпотек від 06.12.2012 року з приводу того, що новим іпотекодержателем є ТОВ „Кредитні ініціативи; випискою №1 з протоколу №19 від 20.11.2012 року з приводу наступного факторингу /т.1 а.с. 39-52, т.2 а.с. 26-64/.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції дотримані вимоги матеріального та процесуального права, всебічно, повно й обєктивно зясовані обставини справи та надана їм належна оцінка. Висновок суду відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а наведені доводи в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді