Справа № 2-762/11
У Х В А Л А

"20" грудня 2016 р. Золочівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді: Пилип'яка П.В.

при секретарі: Мацайло О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві подання державного виконавця Золочівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в :

в суд з поданням звернувся державний виконавець Золочівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним своїх аліментних зобов'язань відповідно до виконавчого листа №2-762, виданого Золочівським районним судом Львівської області 24.11.2011 р., без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В поданні зазначається, що станом на 29.11.2016 р. за ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментах в сумі 14317,56 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Майна та коштів, на які можна було б звернути стягнення, не виявлено.

В суд державний виконавець відділу Золочівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області не з'явився, проте начальник відділу державної виконавчої служби подав клопотання про розгляд клопотання без участі їх представника.

Вивчивши матеріали подання, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до виконавчого листа № 2-762, виданого Золочівським районним судом Львівської області 24.11.2011 р., вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вказано у ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, свобода пересування гарантована громадянам України Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а обмеження такого права можливе лише на підставі закону та з метою і за умов, які визначені законом. В інших випадках, таке обмеження буде порушувати конституційне право особи на свободу пересування.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів, які підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником. У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю.

Окрім цього, для застосування вказаних вище положень закону про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи, необхідно встановити факт його ухилення від виконання рішення щодо сплати боргу. Обов'язок доведення цієї обставини покладається на відповідний відділ державної виконавчої служби, який звертається до суду.

Так, зокрема у п. 12.1.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012р. за №489/20802, зазначено, що подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, повинно містити з-поміж іншого підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

У згаданому вище Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. зазначено, що відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду.

Так, у своєму поданні державний виконавець лише вказує, що державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання судового рішення, боржник не погасив заборгованість та не з'являється на виклики державного виконавця, зі слів родичів періодично перебуває на заробітках закордоном, що на думку державного виконавця свідчить про ухилення від сплати боргу.

Проте, такі доводи суд розцінює як недостатні для задоволення подання, оскільки, сам факт невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, має місце тоді, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відділом не надано, а судом не здобуто доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не встановлено можливості його виконання такого рішення суду.

Крім того, суд відзначає, що ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України передбачено, що: 1.при відсутності у громадянина України паспорта для виїзду за кордон, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі такого паспорту (ч. 1 ст. 6 цього Закону); 2. громадянину України, якій має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон (ч. 2 ст. 6 цього Закону). В даному випадку громадянин зобов'язаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін (ч. 3 ст.6 цього Закону) чи його паспорт може бути тимчасово затриманий або вилучений (ч. 4 ст. 6 цього Закону).

Тобто, законодавчо визначено два різні види обмеження: відмова у видачі паспорта для виїзду за кордон та відмова у виїзді за кордон.

Державним виконавцем не надано суду документально підтверджених відомостей про те, чи отримував боржник паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв'язку із чим суд також позбавлений можливості обрати відповідний вид обмеження щодо нього навіть за умов наявності для цього підстав.

За таких обставин, подання державного виконавця не підлягає до задоволення, так як є безпідставним та необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_6