У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, в період з 10 жовтня 2003 року по

28 серпня 2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2012 року з відповідача на її користь, на утримання дочки стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Зазначала, що на теперішній час вищезазначений розмір аліментів є недостатнім, оскільки дитина постійно хворіє, потребує значних коштів на оздоровлення та лікування, а вона на теперішній час не має постійного заробітку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила змінити розмір аліментів, стягнути з у відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 грн, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 червня

2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не ставила питання про збільшення відсоткового розміру частки від заробітку відповідача раніше присуджених аліментів у зв'язку зі зміною матеріального та сімейного становища.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що матеріальний стан відповідача змінився та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених, зазначених в ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів»,

ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року(справа № 6-143цс13).

Суд апеляційної інстанції, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права до спірних правовідносин та обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від

20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зупинити виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович