СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/1670/16-ц
пр. № 2/759/2161/16
08 вересня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Семанівої Ю.В.,
за участю секретаря - Ярмощук К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року до участі в цивільній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА».
В судовому засіданні позивач зазначив, що на день розгляду справи жодного відшкодування він не отримував, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві (а.с. 60, 62, 77, 78, 81, 88, 89, 105, 107).
Відповідно до ч.5 ст. 77 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА» в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків.
Судовим розглядом встановлено, що 26.06.2015 року приблизно 18 год. 30 хв. на перехресті вул. Жмеринської - бул. Р. Роллана в м. Києві сталося ДТП за участю автомобілів «Шкода СуперБ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_3 та автомобілем «Чері Амулет», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням його власника - позивача ОСОБА_2 (а.с.5).
Відповідно до довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві, виданої ОСОБА_2 26.06.2015 року в м. Києві по вул. Жмеринській-Р.Роллана внаслідок ДТП автомобіль «Чері Амулет» отримав механічні пошкодження (а.с. 10).
Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02 липня 2015 року, позивач ОСОБА_2 02.07.2015 року звернувся із заявою до ПрАТ СК «Україна» про настання страхового випадку (а.с. 11-14).
Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даного ДТП (а.с.13).
Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товариству СК «Україна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АІ/5679601. Відповідно до умов договору ліміт відповідальності становить - 50 000 грн., при цьому франшиза складає - 1000 грн.
14.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Україна» про перерахування коштів, в порядку виплати страхового відшкодування (а.с. 14)
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.08.2015 року ринкова вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом становить 43 180, 07 (а.с. 15-46).
В судовому засіданні позивач підтвердив, що не отримував відповіді зі страхової компанії.
У зв'язку із невиплатою страхового відшкодування, позивач звернувся до ПАТ «СК «Україна» про виплату страхового відшкодування та виплатою пені, та одночасно направив листи на ім'я Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Генерального директора МТСБУ (а.с. 51,53-55).
У відповідь позивачу ОСОБА_2 направили листи, зі змісту яких вбачається, що 04.06.2015 року Нацкомфінпослуг прийнято рішення про анулювання всіх ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «Ск «Україна» (а.с. 56,57).
Крім того, МТСБУ повідомило, що відомості щодо визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом, або нестачі майна, коштів для задоволення зазначених вище вимог, які б дозволяли їм виплатити страхове відшкодування - відсутні (а.с. 53).
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно, для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв'язку між виною особи та завданою шкодою.
Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року.
Суд звертає увагу, що вина відповідача встановлюється постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року.
Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, суд враховує положення статті 1192 ЦК.
Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Крім того, відповідно до згадуваної Постанови Пленуму ВССУ, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що заподіяння позивачу матеріальної шкоди позивачу знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., суд зазначає про таке.
Встановлено, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у переживаннях за значні пошкодження автомобіля та відсутність будь-якого відшкодування наданих пошкоджень з боку відповідача.
Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.
Проте, виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 5000,00 грн. не доведена ним і тому з відповідача на його користь підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3000,00 грн.
При цьому позовні вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля, у розмірі 350 грн, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки ці витрати підтверджені товарним чеком №72 від 26 червня 2015 року (а.с.47-49).
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено позивачем за подання позову до суду, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням (а.с.1) у розмірі 955,76 грн.
На підставі ст.ст. 386, 1166, 1177 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 15, 30, 57-60,64, 88, 158, 208, 209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4, суму витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля в розмірі 350,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4, моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4, судові витрати у розмірі 955,76 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Ю.В. Семаніва
У відповідності до ч.2 ст.218 Цивільного процесуального кодексу України в судовому засіданні 8 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 13 вересня 2016 року.