Справа № 481/805/16-ц
Провадж.№ 2/481/402/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

19.10.2016 року

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати,

Встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Новобузького районного суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначила, що їй в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 9,3 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 14.10.2010 року між спадкодавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі за яким ОСОБА_5 передав відповідачу ОСОБА_2 вищезазначену земельну ділянку в оренду строком на 49 років. Зазначений договір було зареєстровано належним чином у районному відділі ДП Миколаївська філія «Центр державного земельного кадастру» 14.12.2010 року за № 16. Відповідно до умов договору оренди землі відповідач повинен щорічно, до 31 грудня, сплачувати позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 3015,19 грн. Проте, відповідач порушує умови договору оренди землі, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, чим порушує законні права позивача на отримання матеріальної вигоди, оскільки вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 Тому позивач ОСОБА_4 змушена звертатися до суду за захистом своїх прав, вимагати стягнення із відповідача ОСОБА_2 заборгованості по орендній платі та пені, нарахування якої передбачене в п.14 договору оренди землі.

Представник позивача ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позовну заяву він не визнає в повному обсязі, просив в її задоволенні відмовити. Відповідач суду пояснив, що дійсно між ним та ОСОБА_5 14.10.2010 року було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_2 прийняв в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9,3 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, та належала ОСОБА_5 на праві приватної власності. Договір дійсно було укладено строком на 49 років із встановленням орендної плати на рівні 3015 грн 19 коп. щорічно. Однак, у ОСОБА_5 були певні матеріальні труднощі, і на його прохання відповідач ОСОБА_2 заплатив орендну плату наперед, за всі 49 років одним платежем. На підтвердження виплати орендної плати наперед ОСОБА_5 особисто написав розписку, оригінал якої передав відповідача ОСОБА_2 Станом на момент передачі ОСОБА_5 коштів в сумі 50000,00 грн у 2010 році це була значна сума, з якої, поклавши на депозит в банківську установу, ОСОБА_5 міг отримувати значну вигоду у виді відсотків. А тому, відповідач вважає, що свої зобовязання із сплати орендної плати по вищезгаданому договору оренди він виконав у повній мірі за всі 49 років, жодної заборгованості перед спадкоємцями ОСОБА_5 позивачем ОСОБА_4 він не має, і не має наміру в подальшому сплачувати орендну плату.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував вимоги позивача, також просив суд відмовити в задоволені позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та самого відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 24 квітня 2014 року, набула право власності на земельну ділянку, площею 9,30 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належала ОСОБА_5 Дане право зареєстровано у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності ( а.с.16,17).

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Ця норма є загальною. Більш конкретною нормою відносно спірних правовідносин є ст. 148-1 Земельного кодексу України. В ч. 1 цієї статті зазначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Частиною 3 цієї статті передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням кадастрового номера, місця розташування земельної ділянки, прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника, місця проживання нового власника, поштової адреси, платіжних реквізитів. Згідно ч.4ст.148-1 ЗК України, за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

14 жовтня 2010 року між спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,3 га яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Договір було зареєстровано належним чином у районному відділі ДП Миколаївська філія «Центр державного земельного кадастру» 14.12.2010 року за № 16 ( а.с.9-10).

Згідно договору оренди земельної ділянки було досягнуто згоди щодо оренди вищезазначеної земельної ділянки, строком на 49 років.

Відповідно до пунктів 9, 11, 14 вказаного договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу орендну плату, яка за один рік складає 3015,19 грн. та вноситься до 31 грудня кожного року. У разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 13 спірного договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; інших випадках передбачених законом.

Як пояснює представник позивача, відповідач належним чином не виконує умови укладеного з ним договору оренди землі, оскільки за використання належної позивачу земельної ділянки відповідач не сплатив орендну плату за 2014 та 2015 роки.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Разом з цим, в судовому засіданні представником відповідача, заперечуючи вимоги позивача та на підтвердження виплати орендної плати, була надана копія розписки написана спадкодавцем ОСОБА_5 ( а.с.45), про отримання ним 50000,00 грн. в якості сплаченої наперед орендної плати.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував факт написання ОСОБА_5 розписки, яку надав відповідач по справі, а тому відповідно до ст. 58, 61 ЦПК України суд оцінює її як належний доказ, який не підлягає доказуванню.

Отже, в наданій розписці зазначено факт отримання ОСОБА_5 , в рахунок сплати орендної плати, грошової суми 50000,00 відповідно до вказаного договору земельної ділянки.

За правилами статті 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть встановити у договорі поєднання різних форм орендної плати.

Отже, розмір оплати погоджується сторонами. Він може визначатися в законодавчому порядку, якщо сторони не погодили інше.

За змістом статей 1,13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі.

Згідно ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Разом із цим, суд звертає увагу, що сама розписка не містить вказівки на те, що кошти 50000,00 грн отриманні наперед за всі 49 років оренди. Крім того, виходячи із розміру орендної плати встановленої договором оренди землі від 14.10.2010 року, в сумі 3015,19 грн, то суд робить висновок про те, що з моменту укладення договору оренди до 31 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 мав обовязок виплатити ОСОБА_5 25278,56 грн. виходячи з наступного розрахунку:

до 31.12.2010 року 3015,19 грн;

до 31.12.2011 року 3015,19 грн;

до 31.12.2012 року 3015,19 грн;

до31.12.2013 року 3015,19 грн;

до 31.12.2014 року 6613,4 грн;

до 31.12.2015 року 6613,4 грн.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 сплачено 50000,00 грн, то станом на момент звернення до суду із даним позовом, заборгованість по орендній платі відсутня.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту несплати ОСОБА_2 орендної плати за укладеним із ОСОБА_5 договором оренди землі, а відповідачем обовязок з орендної плати станом на 31.12.2015 року виконано, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_4 про стягнення орендної плати .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем у звязку із розглядом справи, слід віднести на рахунок позивача, оскільки судом прийнято рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами які не були присутні при його оголошенні - з дня отримання копії рішення.

Суддя: