Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання договорів дарування недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2003 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_6 Вся сім'я, у тому числі й троє дітей позивача від першого шлюбу, зареєстровані та проживали у житловому будинку АДРЕСА_1, що належав йому на праві власності та є спільним майном подружжя. 27 березня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу позивач придбав домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, площею 0,1543 га, по АДРЕСА_2, що також є спільним майном подружжя, куди сторони із сином позивача від першого шлюбу ОСОБА_8 переїхали проживати. Позивач мав намір відчужити на користь своєї доньки від першого шлюбу ОСОБА_9 будинок АДРЕСА_1, оскільки вона там залишилася проживати та іншого житла не мала, проте відповідач відмовилася надавати згоду на вчинення такого правочину. На початку 2015 року у сторін почали виникати непорозуміння, у зв'язку з чим у сім'ї створилася напружена атмосфера. Відповідач почала вимагати взамін надання дозволу на відчуження вказаного вище будинку вчинення договору дарування господарства в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області на користь їхньої спільної доньки ОСОБА_6 Бажаючи зберегти сім'ю, уникнути конфліктної ситуації, не усвідомлюючи будь-яких наслідків, 26 травня 2015 року позивач вчинив договори дарування домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 на користь малолітньої доньки ОСОБА_6, від імені якої діяла її мати ОСОБА_5 Після вчинення вказаних договорів дарування відповідач погодилася на вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 на користь доньки позивача від першого шлюбу ОСОБА_9 та в той же день вони уклали договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Через деякий час після вчинення договорів дарування відповідач почала вимагати розірвання шлюбу, а згодом виїхала проживати до своєї матері в м. Чернівці. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням суду з позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі по 5 000 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. ОСОБА_5 створила нову сім'ю, а в січні 2016 року виїхала проживати у м. Київ. В телефонній розмові з відповідачем, ОСОБА_4 дізнався про її намір продати подарований дочці будинок.

ОСОБА_4 зазначав, що, вчиняючи оспорювані договори дарування, він не мав наміру позбавити себе права володіння та користування зазначеним майном, оскільки до і після дарування він проживає у ньому, сплачує комунальні платежі, земельний податок, володіє і користується цим майном та несе витрати по його утриманні, вся документація на будинок, в тому числі і укладені договори дарування знаходяться у нього, іншого житла у нього немає, а тому вважає, що дане майно не вибуло фактично з його володіння та користування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_2, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені якої діяла її мати ОСОБА_5; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,1543 га, за тією ж адресою, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені якої діяла її мати ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вищевказане домоволодіння; поновити право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_2, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені якої діяла її мати ОСОБА_5 Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,1543 га, по АДРЕСА_2, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені якої діяла її мати ОСОБА_5 Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2. Поновлено право власності ОСОБА_4 на вказані вище домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,1543га.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2003 року.

Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_6

Від першого шлюбу позивач має трьох дітей: сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судами також встановлено, що діти від першого шлюбу залишилися з позивачем і проживали з його новою сім'єю.

26 травня 2015 року ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_6, від імені якої діяла ОСОБА_5, уклали договір дарування домоволодіння з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 та договір дарування земельної ділянки, площею 0,1543 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за цією ж адресою.

Зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстровані в реєстрі.

Крім того, 26 травня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який був посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. і зареєстрований в реєстрі.

Судом також встановлено, що позивач не мав наміру позбавити себе права власності на спірні будинок та земельну ділянку, оскільки у нього немає іншого житла.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мають місце, оспорюваний правочин укладався під впливом помилки в розумінні неправильного сприйняття позивачем істотних умов правочину, яке вплинуло на його волевиявлення і за відсутності якої правочин не був би укладеним. Позивач помилково вважав, що, укладаючи договір дарування, він зможе зберегти сім'ю, заспокоїти дружину щодо матеріального забезпечення їхньої спільної дитини ОСОБА_6, уникнути аліментних зобов'язань та отримає згоду дружини на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 Чернівецької області на користь його доньки від першого шлюбу. Позивач не має іншого житла, крім спірного. Фактично спірне майно не було передано відповідачу, а позивач і надалі продовжує проживати у цьому будинку після укладення договору дарування.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К.Гримич