Справа № 201/4375/16-ц
Провадження №2/201/1624/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2016р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою від 07.07.2016р. було задоволено заяву представника позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів та надані витребувані судом документи (а.с. № 21, 70, 73-77).

В обґрунтування позовних вимог позивачка по тексту позовної заяви зазначала, що у звязку з недодержанням з боку банку вимог ч.2 ст. 11 та ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору від 18.09.2008р., є всі підстави для визнання такого кредитного договору недійсним, в тому числі з огляду на ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 628, 638, ч. 2 ст. 640 ЦК України, оскільки при укладені кредитного договору був складений лише один документ - графік погашення кредиту.

Представник позивачки ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 21.02.2014р. - а.с. № 13) просив розглянути позов в судовому засіданні 12.10.2016р. за його відсутності у звязку з неможливістю прибути до суду (без зазначення причини такої неможливості) (а.с. № 94).

Представники відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 (діє за дорученням від 01.09.2016р.) та ОСОБА_4 (діє за дорученням від 06.06.2015р.) з позовними вимогами не погодилися з підстав, зазначених у двох письмових запереченнях від 06.06.2016р та 19.09.2016р. (а.с. № 25-28, 73-75).

В своїй заяві до суду від 12.10.2016р. представник відповідача - ОСОБА_3 просив справу розглядати 12.10.2016р. за його відсутністю, без фіксування судового процесу технічними засобами, в задоволені позову відмовити (а.с. № 90,95).

За таких обставин та на підставі ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами..

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2008р. між позивачкою та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі назву банку було змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитній договір № 2058, відповідно до умов якого та змін, які вносилися до нього 19.12.2008р., 25.03.2009р., 18.05.2009р. та 22.06.2009р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 800 512 доларів США за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.09.2018р. (а.с. № 30-46).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012р., в тому числі з ОСОБА_1 стягнуто солідарно заборгованість за цим кредитним договором (а.с. № 57).

На сьогоднішній день, вищезазначене заочне рішення скасовано та справа розглядається заново в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська (а.с. № 62).

Витребуваними по ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2016р. документами (меморіальний ордер, додаток до нього) підтверджується отримання позивачкою кредитних коштів 19.09.2008р. у розмірі 800 512 доларів США (а.с. № 71, 76).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного кредитного договору, та на який в обґрунтування позову посилається позивачка, дійсно було передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі, крім іншого, про: наявні форми кредитування; орієнтовану сукупну вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може отримати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Положеннями ст. 15 вищезазначеного Закону передбачено, що споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві буд-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Між тим, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки, як вбачається з п.8.1. опорюваного нею кредитного договору, вона отримала не споживчий кредит, а кредит на придбання корпоративних прав ПП «Адал» (а.с . № 9, 32).

Такий висновок суд робить з огляду на визначення поняття „споживчий кредит, який дає п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено що споживчий кредит це грошові кошти, які надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Офіційне тлумачення положень пункту 23 ст. 1 дано в Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011р..

Отже на думку суду, вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла станом на 18.09.2008р. не можуть розповсюджуватися на умови кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Суд не обговорює питання строків позовної давності, оскільки дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, понесені позивачкою при подачі позову судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко