ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року справа № 174/3/16-ц

2/174/67/2016

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна, що є спільною власністю, придбаного подружжям під час шлюбу, та про визнання майна особистою власністю,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 06.01.2016 р., та змінам до нього від 04.04.2016 р. (а.с.59-61) та від 06.06.2016 р., позивач зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який було укладено та зареєстровано 18.05.1995 року. Неповнолітніх дітей в шлюбі з відповідачкою вони не мають. Шлюб з відповідачкою було розірвано у встановленому законом порядку 09.12.2014 року.

Під час шлюбу з відповідачкою, ними за спільні кошти було придбано наступне майно, яке у відповідності до чинного СК України, є їхньою з відповідачкою спільною сумісною власністю в рівних частках, а саме: автономне газове опалення, яке було встановлено в квартирі відповідачки в 2009 році, вартістю 11047 грн. (робота, обладнання та матеріали); утеплення в 2011 р. стін квартири відповідачки, вартістю 5600 грн. (робота та матеріали); телевізор «LG», придбаний в 2002 p., вартістю 1500 грн.; телевізор «Самсунг», придбаний в 2007 p., вартістю 1100 грн.; телевізор «JVC», придбаний в 1999 p., вартістю 800 грн.; відео програвач, придбаний в 2005 p., вартістю 200 грн.; велосипед «Україна», придбаний в 1999 p., вартістю 200 грн.; плита газова, придбана в 2008 p., вартістю 1800 грн.; витяжна вентиляція для кухні, придбана в 2012 p., вартістю 634,50 грн.; електрична духова шафа, придбана в 2008 p., вартістю 400 грн.; мікрохвильова піч, придбана в 2011 p., вартістю 655 грн.; пральна машина «Самсунг», придбана в 2011 p., вартістю 3060 грн.; телефонний апарат, придбаний в 2009 p., вартістю 95 грн.; пилосос з водяним фільтром, придбаний в 2008 p., вартістю 1300 грн.; в квартирі відповідачки протягом 2012 р. було встановлено новий світильник в спальній кімнаті, вартістю 220 грн., в залі, вартістю 250 грн., на кухні, вартістю 140 грн. та в коридорі, вартістю 140 грн.; килим розміром 3 на 4 метри, придбаний в 2000 p., вартістю 1200 грн.; спальне ліжко, придбане в 2013 p., вартістю 800 грн.; в 2012 році в квартирі відповідачки замінені вікна та балконний блок на металопластикові склопакети, вартістю 5820 грн. (робота та матеріали); в 2012 р. в квартирі відповідачки встановлено балконну раму, балкон та раму обшито пластиковими панелями, загальна вартість роботи та матеріалів склала 1400 грн.; металеві вхідні двері, придбані та встановлені в квартирі відповідачки в 2012 p., вартість дверей та роботи по їх встановленню складає 1400 грн.; в 2013 році виконано ремонт квартири відповідачки, вартість якого склала 2420 грн. (робота та матеріали); чотири табурети, придбані в 2009 p., вартістю 280 грн.; кондиціонер (спліт-система) повітря, придбаний в 2011 p., вартістю 2750 грн. Всього придбано майна загальною вартістю 45 211 (сорок п'ять тисяч двісті одинадцять) грн. 50 коп., яке на цей час знаходиться в квартирі відповідачки та яким відповідачка користується одноособово.

Крім того, під час шлюбу, в березні 2007 року, але за його особисті кошти, які були йому подаровані його донькою, ним було придбано автомобіль ВАЗ-2107, державний реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 29000 грн., який в силу чинного СК України, є його особистою власністю, але проти чого заперечує відповідачка, в зв'язку з чим, вона зверталась до суду з позовом про поділ майна колишнього подружжя (справа № 174/658/15-ц, п/с 2/174/293/2015), провадження по якій було закрито судом у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від позову, в зв'язку з наданням ним, як він вважає, відповідних доказів. Але, сам факт придбання автомобіля під час шлюбу перешкоджає йому розпоряджатися ним на власний розсуд (подарувати або продати) та формально створює йому перешкоди в цьому, які полягають в отриманні ним письмового, нотаріально посвідченого дозволу (заяви), від відповідачки на укладання ним будь-яких правочинів, стосовно зазначеного вище автомобіля, не зважаючи на обставини, викладені вище.

З урахуванням особливостей майна, його технічних характеристик та неможливості відокремити його від місця його знаходження без завдання йому суттєвої шкоди, а також з урахуванням інтересів обох сторін, він вважає, що поділ зазначеного майна слід здійснити наступним чином:

- виділити йому у власність (користування, розпорядження та володіння): телевізор «LG», вартістю 1500 грн.; телевізор «JVC», вартістю 800 грн.; велосипед «Україна», вартістю 200 грн.; електричну духову шафу, вартістю 400 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 655 грн.; пральну машину «Самсунг», вартістю 3060 грн.; телефонний апарат, вартістю 95 грн., а всього майна загальною вартістю 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн.

- все інше майно, перелічене вище, загальною вартістю 38501 (тридцять вісім тисяч п'ятсот одна) грн. 50 коп., залишити у власність відповідачці.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 61 СК України, спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності його та відповідачки.

Згідно із положеннями ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до вимог ст. 71 СК України, спір між ними може бути вирішений судом. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 Постанови).

Крім того, оскільки всі правовстановлюючі та технічні документи на спірне майно знаходяться у відповідачки, що унеможливлює на стадії підготовки матеріалів для звернення до суду з цим позовом визначити дійсну вартість спірного майна, та у разі незгоди відповідачки з його вартість на час розгляду справи в суді, його дійсну вартість можливо визначити шляхом проведення відповідного експертного дослідження спірного майна після надання відповідачкою до суду технічних документів на спірне майно.

Факти та обставини, перелічені ним вище в цій позовній заяві, можливо встановити та підтвердити доказами, які долучаються до позову та перелічені в додатках до нього, а також доказами, які будуть надані сторонами в судовому засіданні, а також шляхом проведення необхідних судових експертиз, вразі їх призначення у справі.

На підставі зазначеного вище, та відповідно до вимог ст. 60, 61, 62, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 27, 31 ЦПК України, позивач прохає:

1. Провести поділ зазначеного вище спірного майна між мною та відповідачкою та визнати за мною право власності на наступне майно: - телевізор «LG», вартістю 1500 грн.; - телевізор «JVC», вартістю 800 грн.; велосипед «Україна», вартістю 200 грн.; - електричну духову шафу, вартістю 400 грн.; - мікрохвильову піч, вартістю 655 грн.; - пральну машину «Самсунг», вартістю 3060 грн.; - телефонний апарат, вартістю 95 грн., а всього майна загальною вартістю 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн.

2. Все інше майно, перелічене вище, загальною 38501 (тридцять вісім тисяч п'ятсот одна) грн. 50 коп., а саме: - автономне газове опалення, яке було встановлено в квартирі відповідачки в 2009 році, вартістю 11047 грн. (робота, обладнання та матеріали); - утеплення в 2011 р. стін квартири відповідачки, вартістю 5600 грн. (робота та матеріали); - телевізор «Самсунг», придбаний в 2007 p., вартістю 1100 грн.; - відео програвач, придбаний в 2005 p., вартістю 200 грн.; - плита газова, придбана в 2008 p., вартістю 1800 грн.; - витяжна вентиляція для кухні, придбана в 2012 p., вартістю 634,50 грн.; - пилосос з водяним фільтром, придбаний в 2008 p., вартістю 1300 грн.; - світильники: в спальній кімнаті, вартістю 220 грн., в залі, вартістю 250 грн., на кухні, вартістю 140 грн. та в коридорі, вартістю 140 грн.; - килим розміром 3 на 4 метри, придбаний в 2000 p., вартістю 1200 грн.; - спальне ліжко, придбане в 2013 p., вартістю 800 грн.; - в 2012 році в квартирі відповідачки замінені вікна та балконний блок на металопластикові склопакети, вартістю 5820 грн. (робота та матеріали); - в 2012 р. в квартирі відповідачки встановлено балконну раму, балкон та раму обшито пластиковими панелями, загальна вартість роботи та матеріалів склала 1400 грн.; - металеві вхідні двері, придбані та встановлені в квартирі відповідачки в 2012 р., вартість дверей та роботи по їх встановленню складає 1400 грн.; - в 2013 році виконано ремонт квартири відповідачки, вартість якого склала 2420 грн. (робота та матеріали); - чотири табурети, придбані в 2009 р., вартістю 280 грн.; - кондиціонер (спліт-система) повітря, придбаний в 2011 р., вартістю 2750 грн., залишити у власність відповідачці.

3. Визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_2, вартістю 29000 грн., в цілому.

4. Стягнути з відповідачки на його користь всі понесені ним судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді, згідно із наданими письмовими доказами цих витрат.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обгрунтування підтримав в повному обсязі та заявив, що наполягає на проведенні судового засідання за відсутності осіб, які в черговий раз не з'явилися в судове засідання. Він також вважає, що у справі фактично встановлені всі обставини справи. Спірний автомобіль був придбаний на кошти, які йому подарувала його дочка, проте він нікому не говорив про це, оскільки не вважав за необхідне.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, який не обмежений в його повноваженнях, в судове засідання не з'явився та надав телефонограму з заявою про перенесення судового засідання на іншу дату, в зв'язку з тим, що він приймає участь в судовому засіданні в іншій справі та в іншому суді. З наданих ним раніше, в судовому засіданні, пояснень витікає, що позивач купив спірний автомобіль за власні кошти для себе і для користування з дружиною. Про подаровані дочкою гроші на покупку автомобіля, позивач дружині не повідомляв, оскільки вважав це непотрібним, не зовсім довіряв дружині. Вартість автомобіля складала, близько 29 тис. грн. Позивач робив обмін рублів в "Стройбанку" в м. Дніпропетровську.

Відповідачка та її представник, адвокат ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилися, при цьому відповідачка надавала раніше заяву про розгляд справи за її відсутністю, з участю її представника, адвоката ОСОБА_4, який не обмежений в його повноваженнях, і яки й в судове засідання не з'явився повторно, надавши заяву про відкладення судового засідання на іншу дату, в зв'язку з тим, що він приймає участь в судовому засіданні з розгляду кримінального провадження в іншому суді.

Враховуючи думку позивача, який не мав заперечень проти розгляду справи за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, враховуючи, що зазначені особи не з'явилися в судове засідання повторно, при цьому були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, в тому числі за відсутності відповідачки та її представника, з заочним розглядом справи.

Із наданих, раніше, в судовому засіданні, пояснень відповідачки та її представника витікає, що вони позов визнають частково, не заперечують обсяг та вартість всього майна, зазначеного в позові, яке підлягає поділу між сторонами, але наполягають на тому, що до цього майна слід також долучити спірний автомобіль, оскільки вони вважають, що він був придбаний в період перебування сторін в шлюбі та за спільні кошти сторін, утримувався за рахунок спільних коштів сторін, договір про дарування позивачу його дочкою коштів на придбання спірного автомобіля вважають неналежним доказом. Окрім того, позивач під час придбання автомобіля не повідомляв відповідачку про те, що автомобіль придбавається, саме на кошти, які подарувала дочка позивача. Пральну машину "Індезіт" та мікрохвильову піч купляла дочка позивача. Вони вважають, що автомобіль слід залишити у власності позивача, а все інше майно - у власності відповідачки.

Із показань свідка ОСОБА_5, який перебуває з обома сторонами в товариських відносинах та знає їх протягом більше 20 років, витікає, що, коли сторони побралися, все було добре, він бував у них в гостях. В 1997 р. вони купили автомобіль ВАЗ-21011, для чого позичали у нього 1500.00 грн. Приблизно через 3-4 роки цей автомобіль згорів у них в гаражі. Обидва з подружжя ОСОБА_2 були тружениками, побудували новий гараж і приблизно в 2007 році купили новий автомобіль ВАЗ-2107. Він з ними відмічав покупку, при цьому він не чув, що гроші на автомобіль давала дочка ОСОБА_1 Наскільки йому відомо, автомобіль вони купляли разом. В 2016 році від ОСОБА_2 він узнав, що гроші на автомобіль давала дочка ОСОБА_1, що було дарування на 25000.00 грн. Йому відомо, що у ОСОБА_1 є дочка, яка мешкає у Москві. На покупку другого автомобіля подружжя ОСОБА_1 не зверталося до нього за позикою грошей.

В судовому засіданні судом були досліджені також надані сторонами письмові докази, а саме:

- квитанція від 21.12.2015 р. про сплату позивачем судового збору в сумі 487.20 грн. (а.с.1);

- копія свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_6 18.05.1995 р. уклали шлюб і їм присвоєне спільне прізвище - ОСОБА_1 (а.с.5);

- копія свідоцтва про розірвання шлюбу, згідно якого 09.12.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6);

- копія видаткової накладної № УС-0000642 від 15.05.2009 року, згідно якої ОСОБА_2 придбала в ТОВ «УкрДемСервіс» 2 муфти вартістю 2.40 грн. (а.с.8);

- копія видаткової накладної № УС-0000640 від 15.05.2009 року, згідно якої ОСОБА_2 придбала в ТОВ «УкрДемСервіс» 17 видів сантехнічних товарів на загальну суму 889,20 грн. (а.с.9);

- копія видаткової накладної № УС-0000645 від 18.05.2009 року, згідно якої ОСОБА_2 придбала в ТОВ «УкрДемСервіс» 5 видів сантехнічних товарів на загальну суму 72,11 грн. (а.с.10);

- копія видаткової накладної № УС-0000559 від 23.04.2009 року, згідно якої ОСОБА_2 придбала в ТОВ «УкрДемСервіс» 28 різновидів сантехнічних товарів на загальну суму 4847,27 грн. (а.с.11-12);

- копія витягу із паспорта громадянина України, згідно якого ОСОБА_1, 20.08.1941 р. н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за місцем проживання в м. Вільногірську, по бул. МируАДРЕСА_1 (а.с. 13);

- довідка адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 19.01.2016 року, згідно якої ОСОБА_2, 18.05.1949 р. н., зареєстрована за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17);

- копія витягу із паспорта громадянина України, згідно якого ОСОБА_2, 18.05.1945 р. н., уродженка с. Новоукраїнка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, зареєстрована за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 33);

- копія договору дарування від 10.03.2007 року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150000.00 рублів на покупку автомобіля ВАЗ-2107, договір посвідчено приватним нотаріусом м. Москви, ОСОБА_8 (а.с. 35);

- копія розписки від 10.03.2007 року, згідно якої ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти в розмірі 150000.00 рублів на придбання автомобіля «Жигулі»2107, розписку посвідчено приватним нотаріусом м. Москва, ОСОБА_8 (а.с. 36);

- копія посвідчувального напису від 18.12.2015 року, згідно якого ОСОБА_9, нотаріус Федерального Західного округу м. Москви, засвідчила вірність виписки з реєстру нотаріальних дій від 10.03.2007 року. (а.с. 7, 37);

- копія довідки від 10.02.2016 року, згідно якої середній розмір пенсії ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року становить 3531,01 грн. (а.с. 38);

- заява від 25.05.2016 року, згідно якої ОСОБА_7, 18.06.1978 р. н., керуючись ст. 63 Конституції України, відмовилась від дачі пояснень в суді у відношенні свого батька ОСОБА_1, та передала повноваження своєму батькові на долучення до матеріалів справи довідки про її доходи за 2007 рік. (а.с. 72);

- довідка про доходи фізичної особи за 2007 рік від 01.04.2016 року, згідно якої дохід ОСОБА_7 за період з січня 2007 року по грудень 2007 року склав 1168000.00 рублів. (а.с. 73);

- копія товарного чека від 14.12.2002 року, згідно якого вартість телевізора Soni «21» становить 1500 грн. (а.с. 74);

- копія товарного чека від 12.09.2007 року, згідно якого вартість телевізора LG 29FD1RLX становить 1100 грн. (а.с. 75);

- копія товарного чека від 03.11.2008 року, згідно якого вартість газової плити становить 1800 грн. (а.с. 76);

- копія товарного чека від 08.07.2011 року та копія гарантійного талону, згідно яких вартість пральної машини Samsung зі скидкою становить 3060.00 грн. (а.с. 77);

- копія товарного чека від 12.08.2009 року, згідно якого вартість телефону Panasonic становить 95.00 грн. (а.с. 78);

- копія товарного чека від 06.08.2013 року, згідно якого вартість мікрохвильової печі Samsung становить 655.00 грн. (а.с. 79);

- копія товарного чека від 26.04.2011 року, згідно якого вартість кондиціонера EWT Clima зі скидкою становить 2750.00 грн. (а.с. 80);

- копія товарного чека від 26.04.2012 року, згідно якого вартість витяжки кухонної PYRAMIDA, становить 502.00 грн. (а.с. 81);

- квитанція від 07.06.2016 р. про сплату позивачем судового збору в сумі 64.00 грн. (а.с.89);

- також в судовому засіданні були оглянуті матеріали цивільної справи № 174/658/15-ц, п/с 2/174/293/2015, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ майна колишнього подружжя, провадження в якому було закрите 28.12.2015 р. за заявою ОСОБА_2 про відмову від позову, в якому: на а.с. 55 є копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля ВАЗ-21011, реєстраційний номер № НОМЕР_1, власником якого зазначений ОСОБА_1, дата придбання автомобіля - 17.03.2007 р.; на а.с. 28, 41-43 є ухвала Вільногірського міського суду від 30.09.2015 р. та виконавчі документи стосовно забезпечення позову в виді заборони відчуження спірного автомобіля.

Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Позивач та відповідачка з 18.05.1995 р. по 09.12.2014 р. перебували у шлюбі та мешкали однією сім'єю, що підтверджується документально (а.с.5,6) та не заперечується сторонами.

Після розірвання шлюбу, між сторонами виник спір, стосовно поділу придбаного у шлюбі майна.

В період перебування у шлюбі, сторони за рахунок спільних коштів придбали: утеплення в 2011 р. стін квартири відповідачки, вартістю 5600 грн. (робота та матеріали); телевізор «LG», придбаний в 2002 p., вартістю 1500 грн.; телевізор «Самсунг», придбаний в 2007 p., вартістю 1100 грн.; телевізор «JVC», придбаний в 1999 p., вартістю 800 грн.; відео програвач, придбаний в 2005 p., вартістю 200 грн.; велосипед «Україна», придбаний в 1999 p., вартістю 200 грн.; плита газова, придбана в 2008 p., вартістю 1800 грн.; витяжна вентиляція для кухні, придбана в 2012 p., вартістю 634,50 грн.; електрична духова шафа, придбана в 2008 p., вартістю 400 грн.; мікрохвильова піч, придбана в 2011 p., вартістю 655 грн.; пральна машина «Самсунг», придбана в 2011 p., вартістю 3060 грн.; телефонний апарат, придбаний в 2009 p., вартістю 95 грн.; пилосос з водяним фільтром, придбаний в 2008 p., вартістю 1300 грн.; в квартирі відповідачки протягом 2012 р. було встановлено новий світильник в спальній кімнаті, вартістю 220 грн., в залі, вартістю 250 грн., на кухні, вартістю 140 грн. та в коридорі, вартістю 140 грн.; килим розміром 3 на 4 метри, придбаний в 2000 p., вартістю 1200 грн.; спальне ліжко, придбане в 2013 p., вартістю 800 грн.; в 2012 році в квартирі відповідачки замінені вікна та балконний блок на металопластикові склопакети, вартістю 5820 грн. (робота та матеріали); в 2012 р. в квартирі відповідачки встановлено балконну раму, балкон та раму обшито пластиковими панелями, загальна вартість роботи та матеріалів склала 1400 грн.; металеві вхідні двері, придбані та встановлені в квартирі відповідачки в 2012 p., вартість дверей та роботи по їх встановленню складає 1400 грн.; в 2013 році виконано ремонт квартири відповідачки, вартість якого склала 2420 грн. (робота та матеріали); чотири табурети, придбані в 2009 p., вартістю 280 грн.; кондиціонер (спліт-система) повітря, придбаний в 2011 p., вартістю 2750 грн. - всього майна загальною вартістю 45 211 (сорок п'ять тисяч двісті одинадцять) грн. 50 коп., яке на цей час знаходиться в квартирі відповідачки. Факт придбання зазначеного майна та його вартість взаємно визнана сторонами, та частково підтверджується документально (а.с.8-12, 74-82).

Окрім того, під час шлюбу, 17 березня 2007 року, позивач за власні кошти, які були йому подаровані його донькою, ОСОБА_7, за нотаріально посвідченим договором дарування від 10.03.2007 року, в сумі 150000.00 рублів РФ (а.с. 7, 34-37, 73), придбав автомобіль ВАЗ-2107, державний реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 29000 грн., який, згідно пунктів 2, 3 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, слід визнати особистою власністю позивача.

Заперечення сторони відповідачки, стосовно цієї обставини, суд не приймає, оскільки підстав для невизнання наданих позивачем доказів, на підтвердження наявності у нього особистих коштів на придбання автомобіля, відповідачка не назвала і доказів про їх наявність не надала. Тому суд доходить висновку, що підстав для включення автомобіля до загальної маси майна, що підлягає поділу між сторонами, немає, і навпаки, є підстави для визнання за позивачем права особистої приватної власності на спірний автомобіль, як придбаний за його особисті кошти.

Також суд не приймає заперечення сторони відповідача, що автомобіль в подальшому утримувався за рахунок спільних коштів сторін, і це є, на думку відповідачки, підставою для залучення автомобіля до загальної маси майна, що підлягає поділу між сторонами.

Згідно ст. 62 СК України: 1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; 2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка посилань на наявність обставин, зазначених в даній правовій нормі, не робила і будь-яких доказів наявності таких обставин не надала, тому підстав і в цьому випадку немає для зарахування спірного автомобіля до загальної маси майна, що підлягає поділу між сторонами.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, з урахуванням особливостей спільного майна, його технічних характеристик та неможливості відокремити частини майна від місця його знаходження, без заподіяння йому суттєвої шкоди (опалювальна система, металопластикові вироби - вікна, двері, утеплення), а також з урахуванням інтересів обох сторін, запропонував поділ майна, не в рівних частках, а саме, із спільної загальної маси майна на загальну суму - 45211.50 грн., він для себе виділив майна на суму - 6710.00 грн., для відповідачки - решту майна на суму - 38501.50 грн.

Тобто, позивач відхилився від поділу з відповідачкою спільного майна в рівних частках, всупереч до положень, передбачених ч.1 ст. 70 СК України. При цьому більшу частину спільного майна він залишив у особисту приватну власність відповідачки і не заявив про відшкодування різниці у вартості поділеного майна. Суд з цього приводу доходить висновку, що така позиція - є правом позивача, при цьому суд не може вийти за межі позовних вимог і поділити майно між сторонами, відповідно до вимог про рівність їх часток у цьому спільному майні. Також суд враховує, що запропонований позивачем спосіб поділу майна не порушує прав та законних інтересів відповідачки та інших осіб.

Приймаючи таке рішення, суд керувався також наступними правовими нормами.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 321 ЦК України, 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 60 СК України:1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, 1. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, 1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст. 68 CK України: 1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України: 1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності; Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя; 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, на підставі положень вищезазначених правових норм та встановлених обставин справи, враховуючи думку сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований, не суперечить вимогам закону, позовні вимоги, у випадку їх задоволення, не порушують прав та законних інтересів відповідачки та інших осіб, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р., і доходить висновку про покладення судових витрат у справі на відповідачку ОСОБА_2, для чого з неї слід стягнути на користь відповідача, ОСОБА_1, - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору на зазначену суму.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 169, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

1. Поділити спільне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в наступному порядку:

Виділити ОСОБА_1, 20.08.1941 р. н., уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_1, і/к № НОМЕР_3, який мешкає та зареєстрований за місцем проживання по бул. МируАДРЕСА_2, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, на праві приватної власності наступне майно:

- телевізор «LG», вартістю 1500 грн.;

- телевізор «JVC», вартістю 800 грн.;

- велосипед «Україна», вартістю 200 грн.;

- електричну духову шафу, вартістю 400 грн.;

- мікрохвильову піч, вартістю 655 грн.;

- пральну машину «Самсунг», вартістю 3060 грн.;

- телефонний апарат, вартістю 95 грн., - всього майна на загальну вартість - 6710.00 грн. (шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок).

Виділити ОСОБА_2, 18.05.1949 р. н., уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4, і/к № НОМЕР_4, яка мешкає та зареєстрована за місцем проживання по вул. Центральній (колишня Леніна)АДРЕСА_3, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, на праві приватної власності наступне майно:

- автономне газове опалення, яке було встановлено в квартирі відповідачки в 2009 році, вартістю 11047 грн. (робота, обладнання та матеріали);

- утеплення в 2011 р. стін квартири відповідачки, вартістю 5600 грн. (робота та матеріали);

- телевізор «Самсунг», придбаний в 2007 p., вартістю 1100 грн.;

- відеопрогравач, придбаний в 2005 p., вартістю 200 грн.;

- плита газова, придбана в 2008 p., вартістю 1800 грн.;

- витяжна вентиляція для кухні, придбана в 2012 p., вартістю 634,50 грн.;

- пилосос з водяним фільтром, придбаний в 2008 p., вартістю 1300 грн.;

- світильники: в спальній кімнаті, вартістю 220 грн., в залі, вартістю 250 грн., на кухні, вартістю 140 грн. та в коридорі, вартістю 140 грн.;

- килим розміром 3 на 4 метри, придбаний в 2000 p., вартістю 1200 грн.;

- спальне ліжко, придбане в 2013 p., вартістю 800 грн.;

- в 2012 році в квартирі відповідачки замінені вікна та балконний блок на металопластикові склопакети, вартістю 5820 грн. (робота та матеріали);

- в 2012 р. в квартирі відповідачки встановлено балконну раму, балкон та раму обшито пластиковими панелями, загальна вартість роботи та матеріалів склала 1400 грн.;

- металеві вхідні двері, придбані та встановлені в квартирі відповідачки в 2012 р., вартість дверей та роботи по їх встановленню складає 1400 грн.;

- в 2013 році виконано ремонт квартири відповідачки, вартість якого склала 2420 грн. (робота та матеріали);

- чотири табурети, придбані в 2009 р., вартістю 280 грн.;

- кондиціонер (спліт-система) повітря, придбаний в 2011 р., вартістю 2750 грн., - всього майна на загальну вартість - 38501.50 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятсот одну гривню 50 копійок).

2. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_5, вартістю 29000 грн., в цілому.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 551.20 грн., покласти на відповідачку, ОСОБА_2, стягнувши з неї зазначену суму - 551.20 грн. на користь позивача, ОСОБА_1, для відшкодування судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.