Справа № 645/9707/15-ц
Провадження № 2/645/620/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Сілантьєвій Е.Є.

при секретарі - Момот О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача по справі у розмірі 10430 доларів США, по курсу на час ухвалення рішення по справі. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між позивачем та відповідачем 01 лютого 2007 року був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 55600 грн., що на час підписання договору склало суму у розмірі 10430 доларів США, та зобовязався повернути кошти до 29.03.2007 року. Але, гроші не повернув, що вимусило позивача звертатись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Також позивач та його представник у судовому засіданні зазначили, що позивач по справі є інвалідом ІІ групи. Починаючи з 2009 року позивач постійно лікується від онкологічного захворювання, а саме раку легенів. В 2010 році, коли позивач міг звернутись до суду за захистом своїх прав, він був вимушений виїхати за кордон, в Німеччину, для проходження важкого та тривалого лікування в спеціалізованій онкологічній клініці в Берліні. Після проходження лікування позивачу була показана тривала реабілітація, яку він проходить і до нині у відповідності до призначень німецьких спеціалістів-онкологів та спеціалістів ЛІСОД (м. Київ). Процес реабілітації супроводжується вживанням спеціальних ліків, проходженням процедур, які виснажують організм та вимагають тривалого періоду відновлення ресурсів організму. Крім того, позивач вимушений проходити ці процедури у Києві або за межами України. Також позивач страждає захворюваннями серцево-судиною системи, та отримує лікування також за межами країни. Всі ці обставини, позбавили позивача можливості своєчасно звернутись до суду, і тому він просить поновити йому строк звернення до суду та вважати причину пропуску поважними.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши при цьому, що ніяку розписку про отримання боргу відповідач не підписував, грошей не отримував. Також представник відповідача просили застосувати позовну давність при вирішення спору по суті, зазначаючи при цьому, що незважаючи на хворобу позивача, останній, як субєкт підприємницької діяльності у 2014 році звертався з позовом до відповідача по справі до господарського суду, що свідчить про можливість позивачем до 2016 року захищати свої інтереси у суді.

По справі за клопотанням сторони позивача була проведена судово-почеркознавча експертиза № 7710/8247 від 29.08.2016 року, відповідно висновків якої підписи від імені ОСОБА_2 у договорі позики без дати, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 55600,00 грн., в графі «ЗАЕМЩИК», в рядку «ОСОБА_4 В.», в графі «ГАРАНТ», в рядку «ОСОБА_4 В.», - виконані рукописним способом за допомогою паст (пасти) для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 взів у борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 55600 грн., що на час підписання договору складало 10430 доларів США. Відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 зобовязався повернути борг до 29.03.2017 року.

У судовому засіданні було встановлено, що часом укладання договору є 01 лютого 2007 року.

На час розгляду справи борг не повернутий.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Заперечуючи факт отримання коштів, відповідач посилався на те, що розписки не підписував, ніяких грошей у борг не отримував.

Разом з цим, зазначені посилання ОСОБА_2В, спростовані висновком експерта № 7710/8247 від 29.08.2016 року, відповідно якого підписи від імені ОСОБА_2 у договорі позики без дати, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на суму 55600,00 грн., в графі «ЗАЕМЩИК», в рядку «ОСОБА_4 В.», в графі «ГАРАНТ», в рядку «ОСОБА_4 В.», - виконані рукописним способом за допомогою паст (пасти) для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача щодо укладання договору позики та передачі грошей.

Разом з тим, позивач просить стягнути грошові кошти у сумі еквівалентної 10430 доларів США. Зазначені вимоги задоволенню не підлягають. Як свідчить наданий договір позики передавалась сума у розмірі 55600 грн. Визначення еквіваленту на час укладання договору позики не може бути підставою для стягнення боргу у розмірі еквівалента, якщо сам договір та передача коштів відбувались у гривні.

Відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з договору позики строк повернення боргу був визначений 29.03.2007 року, тобто 29.03.2010 року сплинув строк позовної давності. Відповідно наданих медичних документів ОСОБА_1 у 2010 році почав проходити курс лікування від онкологічного захворювання за межами України, та проходить зазначене лікування по цей час. Крім того, відповідач є інвалідом другої групи (довідка № 704761), також страждає рядом серцевих захворювань, з приводу яких йому також рекомендовано лікування за межами країни. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність тяжкого захворювання, лікування якого вимагало довгого часу є поважною причиною, тому суд поновлює строк для подання позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають частковому задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 252-255, 267, 1046, 1047 ЦК України, cт. ст. 10, 11, 60, 77, 88, 197, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) борг за договором позики у сумі 55600 (пятдесят пят тисяч шістсот ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 556 (п*ятсот п*ятдесят шість) грн.. 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) суму сплачених судових витрат за проведення експертизи у сумі 6930 (шість тисяч девятсот тридцять) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ