АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6089/16 Справа № 183/7968/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Дніпро

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Лізингова компанія «Ваш Авто»,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у грудні 2015 року звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та враховуючи останні уточнення просив суд визнати договір фінансового лізингу, укладений між сторонами недійсним та стягнути з відповідача сплачені позивачем кошти, посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» /а.с.68-81/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001951 від 20 листопада 2015 року, укладений між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.157-164/.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.171-179/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 001951, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати та передати в користування позивачу транспортний засіб, а саме Peugeot 208 вартістю 19 200 доларів США.

Пунктами 9.1, 9.2 визначено, що авансовий платіж складає 50 % від вартості предмету лізингу та підлягає сплаті впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, які визначені в Додатку №1.

Відповідно до додатку № 1 до договору лізингу розмір адміністративного платежу становить 1 920 доларів США /а.с.18/.

На виконання договору, 20 листопада 2015 року позивач перерахував 50 000 грн., із зазначенням призначення платежу адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №001951 від 20 листопада 2015 року, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.20/.

Кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу (п.9.7 договору).

Згідно п.3.3.1 договору до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, лізингоодержувач зобовязаний сплатити передбачені договором платежі, а саме адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4., 9.6 ст.9. (п.1.7 договору).

З тексту спірного договору вбачається, що сторони визначили, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку№3 та до моменту купівлі та передачі предмету лізингу. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у додатку № 3 (п.9.4 договору).

Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (п.10.1 договору).

Пунктом 10.3 договору визначено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу становить 298,90 доларів США, проте такий розмір встановлений лише у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору.

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни.

Отже, при підписанні спірного договору позивач позбавлений можливості визначити повний обєм своїх зобовязань перед відповідачем за договором, оскільки як ціна предмету лізингу так і лізингові платежі є змінними з боку відповідача.

Між тим, у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартостя предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п.10.15 договору).

Також визначено, що у випадку якщо лізингоодержувач сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право його розірвати за власним бажанням, проте такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, тоді як 40% утримує лізингодавець в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає (п.12.1 договору).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що згідно з пунктом 12.1 договору фінансового лізингу у випадку розірвання договору за бажанням лізингоодержувача, то лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 40 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку адміністративний платіж не повертається.

При цьому в разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем для відповідності відсоткового розміру авансового платежу фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово здійснити таку доплату, щоб комісія за передачу предмета лізингу становила 3% від його вартості на момент купівлі (п.9.4, 9.8 договору).

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (п.3.2.6 договору).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що пункт 12.1 договору фінансового лізингу підпадає під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору, а вказаним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи наведені обставини та зазначені норми закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що районний суд всебічно і повно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази правильно визначив характер спірних відносин, застосував закон, який регулює спірні відносини та ухвалив рішення з дотримання вимог ст. 212-214 ЦПК України.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л. Максюта Ж.І.