Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/3135/15-ц
Провадження № 22ц/782/767/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів Кострицького В.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря - Коротенка С.В.

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розгянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року в справі позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, за участю третьої особи - Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №3" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,

встановив

ОСОБА_6 звернулась до суду 19 травня 2015 року з позовом, який уточнила та доповнила та в якому просила стягнути солідарно з відповідачів шкоду, завдану внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позову послалась на те, що вона є власником квартири, яка розташована в багатоквартирному житловому будинку. В квартирі відповідачок, яка розташована поверхами вище, сталась пожежа, внаслідок чого був пошкоджений стояк системи каналізації та затоплені квартири, розташовані поверхами нижче, в тому числі квартира позивача. Внаслідок залиття квартири їй завдана шкода у розмірі 7383 гривні, яка складається з вартості ремонтно-відновлюваних робіт та витрат на оплату послуг спеціаліста (оцінювача), до якого позивач звернулась для оцінки завданої шкоди. Крім того, їй завдана моральна шкода, яку позивач оцінила в 5000 гривень. Але, враховуючи, що відповідач ОСОБА_8 після пожежі передала їй 1000 грн., просила стягнути 4000 гривень. Також просила відшкодувати понесені судові витрати, які складаються з послуг фахівця у галузі права у розмірі 500 гривень та витрат на сплату судового збору.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рівних частках: матеріальну шкоду - по 3234 гривень, моральну шкоду - по 250 гривень, витрати на правову допомогу - по 250 гривень, судовий збір - по 121 гривні 93 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погоджується відповідач ОСОБА_3, яка просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Окремо слід зауважити для правильного зазначення в тексті рішення прізвищ сторін, що після подання позову позивач змінила прізвище ОСОБА_6 на прізвище ОСОБА_9, що підтверджується копією паспорта та копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Крім того, прізвище відповідача ОСОБА_7 не відповідає її паспортними даними, де зазначено прізвище ОСОБА_4.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №3" в судове засідання не з'явився. Його неявка відповідно до ч.1 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що третя особа завчасно, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 є власницею квартири, розташованої в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Над квартирою позивача розташована квартира №416, співвласниками якої в рівних частках по 1/3 є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також малолітній син відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

06 березня 2015 року в квартирі відповідачів сталась пожежа, внаслідок якої був пошкоджений стояк системи каналізації (пластик), що потягло за собою часткове затоплення квартири позивача: в кухні - затоплення стін 7,5 кв.м та стелі 8 кв.м та в коридорі - а затоплення стін 1,6 кв.м та стелі 8 кв.м.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанії визначив, що між сторонами виникли делкітні правовідносини та застосував до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють підстави та порядок відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Задовольняючи частково позов про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі як співвласники не забезпечили належне утримання квартири, внаслідок чого була завдана шкода позивачу, яку позивачі за законом зобов'язані відшкодувати у рівних частка.

Визначаючи завдану позивачу майнову шкоду в розмірі 5718 гривень, суд першої інстанції виходив з розміру шкоди, визначеної експертним висновком спеціаліста без врахування податку на додану вартість, який не відноситься до майнової шкоди.

Також суд визнав майновою шкодою 750 гривень, сплачених позивачем спеціалісту за оцінку майнової шкоди.

Таким чином, загальний розмір завданої майнової шкоди, визначений судом становить 6468 гривень (5718 + 750).

Відповідно, 1/2 частина від цієї суми, яку суд стягнув з кожного відповідача визначена в 3234 гривні.

Апеляційний суд з вказаними висновками погоджується частково.

Сторони визнали, що в квартирі, в якій сталась пожежа, проживала відповідач ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_4 в квартирі зареєстрована, але проживала за іншою адресою. Крім того, в квартирі без реєстрації проживав за згодою відповідачів батько відповідача ОСОБА_4 та колишній чоловік відповідача ОСОБА_3, який зловживав спиртними напоями. Пожежа сталась внаслідок необережного поводження з вогнем ОСОБА_3, який на момент вирішення справи помер. Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що, не зважаючи на розірвання шлюбу, її колишній чоловік проживав в квартирі як член сім'ї.

Але за вказаних обставин відповідальними за завдану шкоду законодавство визнає співвласників квартири, які не забезпечили дотримання правил протипожежної безпеки. Саме в цьому полягає вина відповідачів. Тобто шкода завдана бездіяльністю відповідачів, яка полягає у тому, що власники не забезпечили належне утримання своєї квартири, оскільки не вжили заходів протипожежної безпеки.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.322, ст.323 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, який несе ризик випадкового знищення та випадкового пошкодженя (псування) майна.

У ч.1 ст.177 ЖК УРСР передбачено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Згідно зі ст.179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У п.3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов'язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором.

За встановлених обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що на відповідачів відповідно до законодавства покладається обов'язок по відшкодуванню завданої позивачу шкоди.

Разом з тим не можна погодитись з висновком суду про те, що завдана шкода підлягає відшкодуванню у рівних частках, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном

Отже за законом відповідачі відповідають за завдану позивачу шкоду пропорційно своїй частці у спільному майні. А відповідач ОСОБА_4 як законний представник малолітнього власника повинна нести відповідальність за завдану позивачу шкоду з урахуванням частки дитини, оскільки надаючи згоду на проживання батька в квартирі, вона розпорядилась не тільки своєю власністю, а й власністю своєї дитини.

Таким чином, відповідно до закону з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 1/3 частина майнової шкоди, а з відповідача ОСОБА_4 2/3 частини.

Також апеляційний суд не погоджується з розміром майнової шкоди, яку визначив суд першої інстанції.

Суд правильно застосував до правовідносин сторін п.1 ч.2 ст.22, ст.1192 ЦК України, відповідно до яких збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З висновку спеціаліста вбачається, що вартість матеріалів та ремонтних робіт в кухні та коридорі квартири позивача станом на день проведення оцінки 28 квітня 2015 року становила 5492 гривні з урахуванням податку на додану вартість. Тобто це ті витрати, які позивач вимушена зробити для відновлення пошкодженого майна. Визначення такого розміру відповідає положенням закону про відшкодування шкоди (збитків).

Крім того, збитками для позивача є понесені нею витрати у розмірі 750 гривень на оплату послуг спеціаліста (оцінювача), які підлягають відшкодуванню у заявленому позивачем розмірі, оплата якого підтверджена квитанцією.

Не підлягає стягненню на користь позивача шкода, завдана залиттям кухонних меблів (пеналу та шафи) у розмірі 1141 гривні, яку позивач безпідставно включила в загальний розмір шкоди та на що суд першої інстанції не звернув уваги.

З висновку спеціаліста вбачається, що завдана залиттям квартири шкода складається з вартості ремонтно-відновлюваних робіт в кухні та коридорі у розмірі 5492 гривні та з вартості ремонтних робіт, завданих залиттям кухонних меблів (пеналу та шафи) у розмірі1141 гривні, а всього в загальному розмірі 6633 гривні. Але матеріали справи не містять доказів того, що залиття меблів сталось 07 березня 2015 року (а.с.12). В позовній заяві позивач послалась тільки на шкоду, завдану залиттям коридору та кухні. А з акту обстеження квартири вбачається, що кухонні меблі були пошкоджені внаслідок залиття квартири позивача, яке мало місце 25 жовтня 2010 року (а.с.31). Тобто шкода завдана за інших обставин, ніж ті, на які посилається позивач в позовній заяві.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача вартість ремонтно-відновлюваних робіт у розмірі 5492 гривні та понесені витрати на сплату послуг спеціаліста за оцінку розміру завданої шкоди у розмірі 750 гривень, а всього 6242 гривні. Виходячи з пропорційності часток у праві власності на квартиру з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 1/3 частина в сумарному виразі 2080 гривень 67 копійок, а з відповідача ОСОБА_4 2/3 частини в сумарному виразі 4161 гривень 33 копійки.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що розмір майнової шкоди завищений, апеляційний суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Для підтвердження розміру шкоди позивач надала висновок спеціаліста, що не суперечить вимогам ст.57 та ч.1 ст.64 ЦПК України, відповідно до яких письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Спеціаліст ОСОБА_12, який проводив оцінку завданої шкоди, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Зроблений ним розрахунок фізичних обсягів ушкоджень відповідає обсягам, зафіксованим в акті про залиття квартири від 24 березня 2015 року, який складено комісією підприємства-балансоутримувача, а саме: затоплення стін 7,5 кв.м та стелі 8 кв.м в кухні, а також стіни 1,6 кв.м та стелі 8 кв м коридору (а.с.19,28). При розрахунку завданої шкоди, спеціаліст також зазначив, що не зважаючи на фактичну площу залиття стін та стелі, вимагається повна заміна шпалер залитих приміщень, оскільки з часом експлуатації шпалери втрачають свій колір та фактуру, отже при частковій їх заміні вони будуть відрізнятись та мати неоднорідну фактуру.

Заперечуючи проти позову, відповідач ніяких доказів того, що внаслідок залиття кватири шкода завдана у меншому розмірі, ніж визначено спеціалістом, суду не представила, посилаючись лише на власне суб'єктивне судження з цього питання.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що одразу після залиття квартири вона передала позивачу 1000 гривень у відшкодування майнової шкоди. На її думку ця сума була достатньою для усунення наслідків залиття квартири. Але суд першої інстанції це не врахував.

Факт отримання цієї суми позивач визнала, але вона прийняла ці гроші у якості відшкодування моральної шкоди, про що вказано в позовній заяві.

Апеляційний суд вважає, що передані позивачу 1000 гривень правильно не були прийняті до уваги як часткове відшкодування майнової шкоди, оскільки позивач цю обставину категорично заперечує, а письмово сторони факт передачі грошей з викладенням підстав їх передачі не зафіксували.

Задовольняючи частково позов про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідачів позивач відчувала моральні страждання через пошкодження майна, в неї виникли побутові незручності, був порушений звичайний життєвий уклад.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлений розмір такої шкоди значно завищений та вважав справедливим її розмір в грошовому еквіваленті 500 гривень, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості. Відповідно, визначив, що з кожної з відповідачів підлягає стягненню по 250 гривень.

Визначений судом розмір моральної шкоди відповідачем ОСОБА_3 не заперечується. ЇЇ доводи щодо незаконності рішення суду в зазначеній частині обґрунтовані відсутністю її вини у заподіянні шкоди. Ці доводи апеляційний суд визнав неприйнятними з вказаних вище підстав.

Отже, виходячи з доводів апеляційної скарги, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідача підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається наступне.

Відповідач ОСОБА_3 була присутня в судовому засіданні 29 березня 2016 року, в якому надавала пояснення. В судовому засіданні була оголошена перерва на 28 квітня 2016 року для виклику позивача, про що відповідач була повідомлена.

27 квітня 2016 року до початку судового засідання відповідач заявила клопотання про відкладення розгляду справи, вказавши в заяві свою адресу: Луганська область, м.Лисичанськ, кв.Ленінського комсомолу, буд.3 кв.47 (а.с.135).

Про наступну дату судового засідання 24 травня 2016 року відповідач була повідомлена у встановленому ст.74 ЦПК України порядку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). Але на поштовому конверті була допущена помилка - вказана квартира №77 замість квартири №47 (а.с.141).

Про наступну дату судового засідання 02 червня 2016 року відповідач не повідомлялась.

Останнє судове засідання було призначено на 13 червня 2016 року, але судова повістка на адресу відповідача ОСОБА_3 була направлена 09 червня 2016 року (а.с.146), тобто за два дні до судового засідання.

Тим самим порушено ч.4 ст.74 ЦПК України, відповідно до якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Але слід зазначити, що суд першої інстанції при вирішенні справи враховував також заперечення проти позову відповідача ОСОБА_3, які вона висловила в судовому засіданні 29 березня 2016 року, а допущені судом помилки не пов'язані з відсутністю відповідача в суді.

Підсумовуючи наведение, рішення суду підлягає залишенню без змін в частині стягнення моральної шкоди та підлягає зміні в наступній частині:

написання прізвищ позивача ОСОБА_9 та відповіача ОСОБА_4,

в частині загального розміру майнової шкоди - зменшенню з 6468 гривень до 6242 гривні,

в частині визначення субсидіарної відповідальності відповідача ОСОБА_3 за завдану майнову шкоду - зменшенню з 3234 гривень на 2087 гривень 67 копійок,

в частині визначення субсидіарної відповідальності відповідача ОСОБА_4 за завдану майнову шкоду - збільшенню з 3234 гривеньна 4161 гривню 33 копійки,

в частині розподілу судових витрат на сплату судового збору та правову допомогу.

У зв'язку із зміною рішення суду підлягає зміні рішення суду також в частині розподілу судових витрат, виходячи з пропорційності задоволених вимог відповідно до ст.88 ЦПК України.

Витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок та витрат на сплату послуг фахівця у галузі права у розмірі 500 гривень.

Судом задовольняються позовні вимоги майнового характеру на 84%.

Відповідно підлягають стягненню на користь позивача з понесених нею судових з відповідача ОСОБА_3 - 28% (1/3 частина) , з відповідача ОСОБА_4 - 56% (2/3 частини).

Крім того, підлягає частковому відшкодуванню відповідачу ОСОБА_13 за рахунок позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 535 гривень 71 копійки за подання апеляційної скарги, оскільки розмір присудженого з неї відшкодування майнової шкоди зменшений рішенням апеляційного суду на 32%.

Керуючись п.3, п.4 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.313-317, ст.319, ст.ст.323-325, ст.327 ЦПК України, апеляційний суд

вирішив

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 2080 гривень 67 копійок, моральної шкоди 250 гривень, витрат на правову допомогу 140 гривень, витрат на сплату судового збору за подання позову 68 гривень 20 копійок, а всього 2538 гривень 87 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 4161 гривню 33 копійки, моральної шкоди 250 гривень, витрат на правову допомогу 280 гривень, витрат на сплату судового збору за подання позову 136 гривень 42 копійки, а всього 4827 гривень 75 копійок.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги 192 гривні 13 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М

Судді Кострицький В.В.

ОСОБА_14