Справа № 350/420/16-ц
Номер провадження 2/350/354/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Сваричівська сільська рада про визнання недійсними заповіту, Свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 липня 2013 року по реєстру № 1075 видане на ім'я ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_10.

В процесі розгляду справи позивач свої позовні вимоги збільшив, просив крім заявлених вимог визнати недійсним заповіт ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4, посвідчений 28 грудня 2012 року секретарем Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області ОСОБА_11, зареєстрований у реєстрі за № 198.

В обґрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що після смерті його бабці, ОСОБА_10 11.01.2013 року, відкрилась спадщина на домоволодіння, що знаходиться по вул. Божкова, 61 с.Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області. Йому було відомо, що ОСОБА_10 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм дітям, в тому числі і його матері, тому він не звертався з заявою про прийняття спадщини. Вважав, що частина спадкового майна буде належите його матері. Він проживає у спадковому домоволодінні та користується ним.Оскільки ніхто спадщину не прийняв, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину 24 липня 2013 року було видано ОСОБА_4, згідно заповіту.

Вважає, що заповіт складений ОСОБА_10 від 28 грудня 2012 року є недійсним, тому що був посвідчений секретарем сільської ради з порушенням процедури. ОСОБА_10 була важко хворою, не могла його самостійно прочитати, та підписати. Оскільки, не було дотримано процедури посвідчення заповіту, то це є підставою для визнання його нікчемним. Крім того, просить визнати не чинним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як таке, що видане на підставі недійсного заповіту, та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_10

У судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, крім того доповнив , що він опікувався покійною ОСОБА_10 до часу її смерті. Також йому було відомо, що ОСОБА_10 склала заповіт на користь своїх дітей, в тому числі і його матір ОСОБА_9 Оскільки спадкоємці за заповітом спадщину не прийняли, вважає себе спадкоємцем за законом, саме він прийняв спадщину. За таких обставин, він, як такий що прийняв спадщину, має право на звернення до суду з вказаним позовом. Оспорюваний заповіт не можна вважати дійсним, оскільки ОСОБА_10 була хворою людиною, та не могла самостійно керувати своїми діями. В заповіті не відмічено, що він складався при свідках. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, а тому право на спадщину має він, як спадкоємець за законом.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_10, доводилася йому бабусею. Спадкодавець дійсно була хвора, однак у кінці 2012 року, на момент складання заповіту повністю могла розуміти значення своїх дій. Причиною зміни заповідального розпорядження, вважає не належне ставлення дітей до неї. Зокрема, ні позивач, а ні мати позивача, участі в догляді та утриманні ОСОБА_10 не брали. Вважає, що позивач взагалі не має права на позов, оскільки не являється спадкоємцем. Він не був присутнім при складанні заповіту, однак йому відомо, що бабуся мала намір скласти заповіт на його користь. Він, разом зі своєю матірю, опікувався ОСОБА_10 Позивач тільки зареєстрований в будинку ОСОБА_10, однак жодного дня там не проживав. Позивач не прийняв спадщини, оскільки не має не неї права.

Представник Сваричівської сільської ради в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, однак будучи допитаним в ході попереднього судового засідання позов ОСОБА_3 не визнав, вважає що заповіт відповідає волі спадкодавця, секретар сільської ради могла допустити упущення щодо посвідчення заповіту, однак таке не може відміняти волі ОСОБА_10

Третя особа ОСОБА_8, суду давала пояснення про те, що доводиться дочкою ОСОБА_10 ЇЇ мати тривалий час хворіла, тому вона здійснювала за матірю постійний догляд. Їй відомо, що мати спочатку склала заповіт на користь своїх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_5, однак перед смертю мати заповіла все своє майно своєму онуку, а її сину ОСОБА_4 ОСОБА_5 постійно оголошувала про своє рішення, оскільки ОСОБА_4, здійснював допомогу по її догляду. Про таке рішення матері знали всі її діти, інакше й бути не могло, адже ОСОБА_4 єдиний хто по справжньому опікувався ОСОБА_10

Третя особа ОСОБА_9, в судовому засіданні позов підтримала. Вважає, що ОСОБА_10 на момент складання спірного заповіту не могла керувати своїми діями, була стара та немічна, не розуміла значення своїх вчинків. Вона не претендує на спадщину, бажає щоб будинок перейшов у власність до її сина ОСОБА_3, оскільки він є спадкоємцем по закону, як такий що прийняв спадщину.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6та ОСОБА_5 в судове засідання не прибули.

Свідок ОСОБА_12 суду дав показання про те, що знав про заповіт від 28.12.2012 року та був присутній в будинку коли приходила секретар для складання заповіту, який ОСОБА_10посвідчувала будучи при пам"яті, однак самостійно не могла ходити. Вона зачилала заповіт вголос.

Аналогічні по суті показання дала суду свідок ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_14 суду дала показання про те, що саме вона підписала заповіт на прохання спадкодавця. ОСОБА_10М . розуміла абсолютно все, що відбувається.Волевиявлення її було скласти заповіт на користь ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_15 суду дала показання про те, її сусідка ОСОБА_16робила ремонт в спадковому будинку, доглядала за ОСОБА_10, а позивача бачила рідко.

Свідок ОСОБА_17суду суду дала показання про те, що позивач доводиться їй племінником, який доглядав за бабусею. Про оспорюваний заповіт вона дізналася коли приїхала на могилу до ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_18суду дав показання про те,що позивач доводиться йому сином.Саме позивач здійснював догляд за ОСОБА_10Про заповіт дізналися перед звернення до суду.

Свідок ОСОБА_19 суду дав показання про те, що про заповіт дізнався у 2016 році.Догляд за ОСОБА_10здійснювали діти по черзі.

Свідок ОСОБА_5 суду дав показання про те, що ОСОБА_10розпорядилася своїм майном на користь ОСОБА_4, а ОСОБА_3 прописався в спірному будинку для того, щоб не піти в армію.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи,які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно з ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.11) та копії ОСОБА_18 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12) ОСОБА_10 мала у власності домоволодіння, яке знаходиться в с.Сваричів, вул.Божкова,61 Рожнятівського району.

Згідно заповіту від 28 грудня 2012 року, який посвідчений секретарем Сваричівської сільської ради, ОСОБА_10 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме і на що, вона за законом матиме право, ОСОБА_4І.(а.с.10).

11 січня 2013 року ОСОБА_10 померла (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на домоволодіння, яке знаходиться в с.Сваричів, вул.Божкова,61 Рожнятівського району.

Позивач просить визнати за ним право власності за законом, оскільки вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, а він прийняв спадщину, оскільки проживав разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Як видно із тексту оспорюваного заповіту, заповіт підписала ОСОБА_20, за проханням заповідача ОСОБА_10, яка хвора. Заповіт заповідачу прочитано в голос.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі, заповіту значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат" (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.1257 ЦК України підставою для визнання заповіту нікчемним є встановлення того, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

За змістом даної норми заповіт може бути визнано нікчемним за двох умов, якщо він складений з порушенням його форми та посвідчення.

Саме на цю обставину нікчемності заповіту і посилається ОСОБА_3

Разом з тим, позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_10, не було вільним і не відповідало її волі та, що заповіт складений з порушенням закону, щодо його форми та посвідчення.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Судом встановлено, що під час складання заповіту ОСОБА_10 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не оспорюється сторонами, здійснювала розпорядження належним їй на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на реальне настання правових наслідків, волевиявлення заповідачки було вільним, відповідало її внутрішній волі, складений нею заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.

Як встановлено в ході судового розгляду, з показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12, вони були запрошені в якості свідків при складанні заповіту. Вони підтверджують, що ОСОБА_10 добровільно заповіла майно онуку, у їхній присутності.

Тому відсутність даних про свідків в оспорюваному заповіті не є підставою для визнання його нікчемним, оскільки здійснення такого запису не залежало від волі ОСОБА_10, яка здійснювала розпорядження належним їй на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на настання правових наслідків, волевиявлення її було вільним та відповідало її внутрішній волі.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила, що заповіт підписаний нею, за дорученням заповідачки.

Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази в межах заявлених позовних вимог, судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним.

Законність заповіту дає суду підстави прийти до переконання про необгрунтованість і позовної вимоги в частині визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину від 24.07.2013 року.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_10, оскільки спадкоємцями за законом є її діти.

Згідно визначених норм та матеріалів справи у позивача відсутнє право на спадщину після смерті спадкодавця.

Зважаючи на викладене, та з огляду на те, що оспорювані документи відповідають вимогам закону, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно також не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст.16, 203, 215,1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст.209, 213-215, 218, 223,296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Сваричівська сільська рада про визнання недійсними заповіту, Свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд.

Головуючий: