АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5157/16 Справа № 202/1162/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
06 липня 2016 року м. Дніпро
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М.М.,

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року у зазначеній вище цивільній справі закрито провадження в частині вимог до ПАТ "Акцент-Банк" на підставі ст.16 ЦПК України, а в іншій частині справу передано для розгляду до Берегового районного суду Закарпатської області на підставі ч.2 ст.116 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування зазначеної ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановлення нової про передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження відносно вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", суд першої інстанції виходив з недопустимості обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

З даним висновком погоджується і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом спору є стягнення заборгованості, в тому числі і за договором поруки який укладено між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ПАТ "Акцент-Банк".

Відповідно до ст.16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України визначено право суду на закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між суб'єктами господарювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо закриття провадження у справі в цій частині.

Правова позиція з даного питання визначена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15).

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта з приводу того, що заявлені вимоги є повязаними між собою, а тому повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку предметом спору є два різних, окремих договори: договір поруки укладений між кредитором і поручителем та договір кредиту укладений між кредитором і боржником, які не передбачають так званої обов'язкової процесуальної співучасті, тобто позивач наділений правом на звернення до суду до кожного з боржників окремо, а тому закриття провадження в частині відносин між субєктами господарювання не несе будь-яких порушень прав кредитора, у звязку з чим є цілком правомірним.

Що ж до висновків суду першої інстанції про направлення справи в частині позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 для розгляду до Берегового районного суду Закарпатської області, то з ним погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 2014 році ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року в задоволенні апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, касаційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року задоволено, вказані рішення скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.116 ЦПК суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Частиною 4 вказаної статті висловлено заборону передачі справи до іншого суду, по якій вже відбувається розгляд.

Оскільки даний позов вже був предметом розгляду в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська, тобто судовий розгляд по справі вже розпочатий, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість застосування положення п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України не звернувши уваги на положення ч.4 вказаної статті, яка несе в собі заборону вчинення таких дій після початку розгляду справи по суті.

Згідно п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням викладеного вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року скасуванню в частині направлення справи для розгляду до Берегового районного суду Закарпатської області з передачею справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, в іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 311 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року в частині передачі цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Берегового районного суду Закарпатської області скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

ОСОБА_3