АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5183/16 Справа № 175/750/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Глорія Еф Ікс» про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на відкриту інформацію та права на повагу до гідності у формі утиску, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовомдо Приватного підприємства «Глорія Еф Ікс» про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на відкриту інформацію та права на повагу до гідності у формі утиску, в якому просив ухвалити рішення, яким зобовязати Приватне підприємство «Глорія Еф Ікс» відшкодувати йому, ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 800 000 грн., що завдана актом дискримінації його права на інформацію (ст. 34 ч. 2 Конституції, ст. 5 ч. 1, ст. 21 ч. 4 п. 4, п. 6 Закону України «Про інформацію») та права на повагу до його гідності (ст. 28 ч. 1 Конституції) у формі утиску, що призвів до суттєвого погіршення творчих здібностей потерпілого у формі втрати здатності створювати зображення тюльпанів олійними фарбами; просив розглянути дану позовну заяву без його присутності.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 16 січня 2014 року ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною звернулись рекомендованим листом із повідомленням до директора ПП «Глорія Еф Ікс» із 5 (п'ятьма) питаннями, який було вручено адресату 21.01.2014 року. Онак, відповіді на вищевказаний лист, директор ПП «Глорія ЕФ Ікс» не надав.

25 вересня 2015 року ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням звернувся до директора ПП «Глорія Еф Ікс» із 10 (десятьма) питаннями, який було вручено адресату 30 вересня 2015 року. ОСОБА_2 було заявлено про те, що є споживачем продукції ПП «Глорія Еф Ікс» у розумінні тексту п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, він систематично використовує продукцію ПП «Глорія Еф Ікс» для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, користуючись різними джерелами, у тому числі і сайтом gloriafх.соm. Як зазначив позивач, відповіді на вищевказаний лист, директор ПП «Глорія ЕФ Ікс» не надав.

ОСОБА_2 вважає, що ігнорування директором ПП «Глорія Еф Ікс» його листів порушує вимоги ст. 3, 10, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5, ст. 19 ч. 2, ст. 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ООН, 1966 р.), ст. 3, 8, 19, 24, 28, ст. 34 ч. 2, ст. 68 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 13 ч. 2, ст. 302 ЦК України, ст. 20, ст. 21 ч. 4 п. 4, п. 6 Закону України «Про інформацію», ст. 2, 4, 6, 15, 16 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», і є актом дискримінації права громадянина на відкриту інформацію.

Правовим обґрунтуванням вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди є наступне. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз»яснено, що суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суду необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, щодо ненадання позивачем належних доказів наявності моральної шкоди, та на підтвердження факту заподіяння позивачу з боку ПП «Глорія Еф Ікс» моральних страждань.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, не заявлялось.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Крім того, відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим.

Суд першої інстанції виходив з того, що судом не можливо надати належну правову оцінку позовним вимогам позивача, оскільки останнім, не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Зазначив, що позивачем не доведений належними доказами факт завдання йому моральної шкоди, оскільки, відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні.

У відповідності до вимог ст.. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Оглядом матеріалів цивільної справи, колегією суддів встановлено відсутність доказів, що перелічені у додатках до позовної заяви, у відповідності до правил ст. 120 ЦПК України. Однак, на а.с. 9 міститься CD-R диск на якому містяться у електронному вигляді додатки, що зазначені у позовній заяві.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального законодавства, не виконано вимоги ст.121 ЦПК України, а саме, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 та 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Зазначені вимоги судом першої інстанції не були виконані, а оскільки докази, що зазначені у додатку не були надані суду у відповідності до вимог ст. 120 ЦПК України, відповідно суд першої інстанції їх не досліджував.

Також, колегія суддів вважає, що надані позивачем на електронному носії докази не є речовими доказами у розумінні ст. 65 ЦПК України.

Однак, колегія суддів вважає, що вказане порушення вимог процесуального законодавства, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінацією є ситуація, за якої особа або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», утиск - небажана для особи або групи осіб поведінка, метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення стосовно такої особи чи групи осіб напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери.

Надані на електронному носії докази не підтверджують факту завдання позивачу, як моральної шкоди, так і прояву дискримінації у формі утиску.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суду не надано жодного доказу того, за якими ознаками, яким чином та з яких підстав проявляється дискримінація чи утиск відносно саме позивача зі сторони відповідача.

Проаналізувавши вищезазначені норми права, колегією не встановлено жодних критеріїв утиску відносно позивача зі сторони відповідача, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_2 на акт дискримінації у формі утиску відносно нього є необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_3