Справа № 640/9158/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Рисованої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЖК «Флора-6», 3-я особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача, ЖК «Флора-6», 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4, посилаючись на ст. 15 ЗУ «Про власність», ст. 1261 ЦК України.

Відповідач та треті особи позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Суд заглухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи , вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача . Після її смерті відкрилася спадщина у Восьмій Харківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №3/2016, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Заповіту ОСОБА_4 не залишила, що підтверджується відповіддю наданою Восьмою Харківською Державною нотаріальною конторою.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її син - ОСОБА_1, чоловік - ОСОБА_5, та батьки - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємцям надано право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини позивач проживав спільно зі спадкодавицею, тобто у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, я є таким, що прийняв спадщину.

За приписами ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Чоловік та батьки відмовились приймати спадщину, що підтверджується відповідними заявами до нотаріальної контори

Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Таким чином, враховуючи відмову від прийняття спадщини інших спадкоємців позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_2 був членом ЖК «Флора-6» та здійснив у березні 1988р. усі пайові внески за квартиру АДРЕСА_1

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Враховуючи сплату усіх пайових внесків ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1

За ч.3 ст. 15 Закону України «Про власність» громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

На підставі заяви до ЖК «Флора 6» та рішення виконкому Московського районної ради Народних депутатів від 07.02.1989р. ОСОБА_2 здійснив обмін квартири зі своєю дочкою - ОСОБА_4, про що ОСОБА_4 був виданий ордер №3140 И від 05.01.1995р. на квартиру АДРЕСА_1

Таким чином, ОСОБА_4 в порядку обміну набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 однак держану реєстрацію набутої квартири не здійснила .

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації.

Крім того, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом вказаних нормативних актів до 2004 року виникнення права власності на житлові об'єкти нерухомості не залежало від державної реєстрації цього права.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на такі об'єкти нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України).

Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю заповіту померлої ОСОБА_4, її син - позивач, є спадкоємцем першої черги за законом.

Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємцям надано право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. З, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На момент відкриття спадщини позивачка проживав із своєю матір'ю.

В силу положень ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 належало право власності на квартиру АДРЕСА_1 тому до позивача переходить право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись 10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_4.

Стягнути з ЖК «Флора-6» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6366 грн. 57 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.