Провадження № 2/641/878/2016 Справа № 641/119/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко М.Ю.,

за участю секретаря - Нагорної М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити їй у власність двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 101 000 грн., виділити у власність відповідача автомобіль КІА КІО державний номер АХ 5308СР, 2012 року випуску, вартістю 300 000 грн., телевізор вартістю 3000 грн., тренажер вартістю 2000 грн., монітор вартістю 500 грн., однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 250 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з 07.05.2005 перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 121. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. 07.07.2015 рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/4508/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу позивачем 28.03.2006 був проданий за договором купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 101 000 грн., який належав їй особисто на підставі свідоцтва про право на спадщину та за отриманні від продажу грошові кошти була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_3. Але у звязку із тим, що позивач на момент придбання вказаної квартири невідривно доглядала за спільною дитиною, то оформленням угоди опікувався відповідач, який оформив квартиру на себе. У звязку з наведеним позивач вважає, що квартира є її особистою власністю, оскільки була придбана за її особисті кошти отримані від продажу спадкового майна.

Під час шлюбу сторонами було також набуте таке майно: однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 250 000 грн.; автомобіль КІА КІО державний номер АХ 5308СР, 2012 року випуску, вартістю 300 000 грн., телевізор вартістю 3000 грн., тренажер вартістю 2000 грн., монітор вартістю 500 грн. Також зазначила, що правовстановлюючі документи на майно знаходяться у відповідача, та їх копії на прохання позивача він не надає.

В судове засідання позивач позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви підтримала та пояснила, що все майно, яке зазначено в позовній заяві було придбано в період шлюбу. Квартира № 153, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 148 була придбана нею разом з відповідачем за грошові кошти, які були отримані від продажу житлового будинку батька позивача. Вказана квартира була оформлена на імя її чоловіка, так як вона перебувала з дитиною та знаходилась в процесі зміни прізвища. Зазначена квартира АДРЕСА_4 придбана за 25 000 доларів США, а саме 20 000 доларів США, які були виручені від продажу житлового будинку її батька та 5000 доларів США були позичені матірю позивача.

Також під час шлюбу позивачем було набуто квартиру (гостинку) за договором дарування, яка на теперішній час належить їй на праві власності. Окрім того, вони під час шлюбу за рахунок кредитних коштів придбали автомобіль, та сплачували за кредитом разом. На теперішній час автомобіль було відчужено відповідачем на користь його матері, однак, як їй відомо, вказаним автомобілем користується особисто відповідач.

Крім того, зазначила, що інші речі перелічені в позовній заяві були також придбані під час шлюбу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав в повному обсязі вимоги в редакції уточненої позовної заяви, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Під час розгляду справи відповідач пояснив, що позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви визнає частково, а саме в частині розділу квартири АДРЕСА_4 по ? частині вказаної квартири кожному, в іншій частині позов не визнає. Спірну квартиру вартістю приблизно 125 000 грн. купили його батьки. Також зазначив, що він займався продажем будинку, який перебував у власності позивача, на оформлення документів якого він витратив 1000 доларів США. Вказаний будинок було продано за еквівалент 100 000 грн. Всі гроші він віддав позивачу, а вона віддала своїй матері. Крім того, існувала домовленість про придбання квартири, але вказана квартира була придбана за рахунок його батьків.

Квартира, що розташована по пр. Косіора знаходилась в комунальній власності, та була придбана за 9000 доларів США, вказану суму грошових коштів надала сестра відповідача. В подальшому позивач продала вказане житлове приміщення, та куди пішли кошти йому не відомо.

З приводу придбання подружжям автомобіля зазначив, що його було придбано ним в кредит, однак в подальшому він не мав можливості сплачувати кредит, та його мати надавала кошти на виплати за кредитом. Також існувала домовленість, що після сплати кредиту спірний автомобіль буде передано його батькам. Таким чином, за вказаною домовленістю та зі згоди позивача автомобіль було відчужено, у звязку з чим він не підлягає розподілу.

Також пояснив, що шлюбні відносини між сторонами припинені після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо іншого майна, а саме телевізора, монітора та тренажеру зазначив, що вказане майно не купувалося сумісно з позивачем.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2015, яке згідно до відмітки суду набрало законної сили 18.07.2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 07.05.2005 в Червонозавдоському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 121 було розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2015 та до досягнення дитиною повноліття або зміни матеріального становища сторін (а.с. 10-11).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.03.2006 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Вітер (до шлюбу Бут) Л.І. продала житловий будинок з надвірними будівлями № 39, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Нікітенка, та відповідно до умов вищевказаного договору продаж будинку здійснено за 101 000 грн. (а.с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 68925511 від 25.09.2016 квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 521, 03.04.2006 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 (а.с. 117-118).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 68925697 від 25.09.2016 14/100 частин квартири АДРЕСА_6 на час розгляду справи належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору дарування № 832, 01.07.2015 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8Д.( а.с. 119-121).

Відповідно договору дарування частки квартири від 11.02.2015 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 90, ОСОБА_1 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_10 прийняла у власність в дар 14/100 часток квартири № 23, що розташована в м. Харкові, пр. Косіора, 146 (а.с. 123).

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що позивач є її племінницею, та зазначила, що її тітка та брат побудували в с. Жихарь житловий будинок. Після їх смерті позивач успадкувала вказаний житловий будинок. Також вказала, що їй відомо, що після продажу житлового будинку позивач придбала квартиру, яка була оформлена на відповідача.

Свідок ОСОБА_12 пояснила в судовому засіданні, що вона є матірю позивача, та їй відомо, що бабуся її доньки за життя склала на неї заповіт. У 2002 бабуся померла, та її донька перебуваючи в шлюбі з відповідачем вирішили продати вказаний житловий будинок і придбати квартиру. Через деякий час на гроші отримані від продажу житлового будинку, та гроші в розмірі 5000 доларів США, які вона позичила сторонам, вони купили квартиру. Вищевказаний житловий будинок, зі слів позивача, був проданий приблизно за 19 000-20 000 доларів США. Вказану грошову суму від продажу будинку їй не передавали.

Також зазначила, що відповідач не проживає разом з позивачем з серпня 2014. За час спільного проживання подружжя придбало декілька автомобілів, два телевізори, принтер, компютер, тренажер.

Свідок ОСОБА_13 пояснив у судовому засіданні, що відповідач є його сином, а позивач є його колишньою невісткою. 05.07.2005 між сторонами було укладено шлюб. Після народження дитини позивач та відповідач мешкали на орендованій квартирі. Невістка повідомила, що у її власності є житловий будинок, який вона отримала у спадок, але документи знаходились у її батька, який погодився їх віддати за певну грошову суму. У звязку з чим вони віддали йому гроші, оформили всі документи та продали будинок. Після вказаних обставин вони придбали квартиру, в якій зробили ремонт.

Крім того, зазначив, що він витратив свої грошові кошти на ремонт вищезазначеного житлового будинку та оформлення документів, а також на ремонт в квартирі та меблі.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона є матірю відповідача, та зазначила, що сторони прожили у шлюбі близько 10 років. Під час шлюбу вона допомагала їм та придбавала разом з чоловіком майно. Коли вони купили квартиру, то вона перебувала у поганому стані, у звязку з чим вони були вимушені зробити в ній ремонт та придбати меблі. Однак, доказів на підтвердження витрат на придбання квартири та проведення ремонту вона надати не може. Також вказала, що вона є власником автомобіля KIA RIO, який було придбано за кредитні кошти в 2012 році. Кредит було оформлено на її сина, оскільки зважаючи на її похилий вік вона не мала можливості оформити його на себе. В 2015 вона повністю виплатила кредит, та автомобіль було оформлено на неї, а саме вона його придбала у сина за 156 000 грн.

З приводу квартири по пр. Косіора (кімната в комунальній квартирі) зазначила, що вона придбала її за власні кошти, але оформити її вирішили на ОСОБА_1. В подальшому у 2015 році вказана квартира була подарована їй позивачем, а вже у 2016 році вона її продала сусіду цієї квартири за договором дарування.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що майно, придбане за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч.1 ст. 61СК України, може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.

Під час розгляду зазначеної справи будь-яких доказів придбання квартири АДРЕСА_7 за особисті кошти позивача чи кошти, що належали батькам відповідача, сторонами суду надано не було.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_7 була придбана сторонами під час шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином позовні вимоги позивача в частині поділу двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягають частковому задоволенню, та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя підлягає визнанню право власності на 1/2 частини спірної квартири за ОСОБА_1 за ОСОБА_2 за кожним.

Щодо позовних вимог позивача про поділ майна подружжя в частині автомобіля КІА RІО державний номер АХ 5308СР, 2012 року випуску, вартістю 300 000 грн., телевізора вартістю 3000 грн., тренажеру вартістю 2000 грн., монітору вартістю 500 грн., однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 250 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно до інформації наданої Регіональним сервісним центром в Харківській області № 31/20-1259 від 23.03.2016 року вбачається, що автомобіль KIA RIO 1396, (2012), сірий, № куз. Z94CB41AACR055806 23.06.2012 року, був зареєстрований за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та на час розгляду справи вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_10 на підставі довідки-рахунку (6301) 10.04.2015 року (а.с. 51).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 68925697 від 25.09.2016 14/100 частин квартири АДРЕСА_6 на час розгляду справи належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору дарування № 832, 01.07.2015 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8Д.( а.с. 119-121).

Тобто зазначений автомобіль та квартира АДРЕСА_6 на час розгляду зазначеної справи не належать сторонам у справі та на праві власності зареєстровані за ОСОБА_10 та ОСОБА_7 відповідно.

Також, згідно до висновку за фактом заяви ОСОБА_1 від 25.09.2015 до Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області вбачається, що 03.09.2015 до чергової частини Комінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_8 про те, що 02.09.2015 за вищевказаною адресою колишній чоловік ОСОБА_2 незаконно вивіз з квартири речі, а саме: телевізор, тренажер та грошові кошти в розмірі 10 000 грн. За вказаною заявою перевірку було припинено та розяснено ОСОБА_1 право на звернення до суду з вимогою про захист її порушених прав (а.с. 115).

Щодо позовних вимог позивача в частині поділу телевізора вартістю 3000 грн., тренажеру вартістю 2000 грн. та монітору вартістю 500 грн., суд зазначає що позивачем до матеріалів справи на підтвердження вищевказаних позовних вимог не надано до суду доказів, що підтверджують факт придбання зазначеного майна, його вартість та дату придбання.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поділу автомобіля КІА RІО державний номер АХ 5308СР, 2012 року випуску, вартістю 300 000 грн., телевізора вартістю 3000 грн., тренажеру вартістю 2000 грн., монітору вартістю 500 грн., однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 250 000 грн. задоволенню не підлягають, у звязку з недоведеністю позивачем належності зазначеного майна сторонам на час розгляду справи.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині поділу квартири АДРЕСА_9 загальною площею 47,6 кв.м. підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_9 загальною площею 47,6 кв.м.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_9 загальною площею 47,6 кв.м.

В іншій частині позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_14