Справа № 359/251/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3432/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 51 12.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Данілова О.М., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про усунення перешкод, встановлення часу спілкування з дитиною та встановлення місця проживання дитини ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від народження і до даного часу дитина проживає разом з позивачем та окремо від відповідача. Після припинення між сторонами по справі будь-яких відносин, ОСОБА_3 перестав приділяти увагу дитині та повністю самоусунувся від участі у його вихованні та утриманні.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №154 від 20 лютого 2012 року відповідачу було визначено порядок спілкування з малолітнім сином, проте останній жодного разу не скористався своїм правом на спілкування з дитиною. Про факт ухилення ОСОБА_3 від утримання дитини свідчить також і те, що у нього існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина. ОСОБА_2 вказала на те, що на даний час вона створила для дитини всі умови для його повноцінного розвитку, а приклад батька може мати психотравмуючий вплив на емоційний стан сина, що в майбутньому може призвести до негативних наслідків. Тому ОСОБА_2 просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина.

ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов. Зазначав, що після фактичного розірвання відносин між сторонами в січні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до служби у справах дітей та молоді виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою про позбавлення батьківських прав, проте рішенням від 07 лютого 2012 року їй було відмовлено. Згодом рішенням служби у справах дітей ОСОБА_3 було визначено порядок спілкування з малолітнім сином. Проте згодом ОСОБА_2 почала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, зокрема змінила місце проживання та перевела сина з дитячого садочку до іншого. Просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановити такий спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином: перша та третя п'ятниця, субота, неділя місяця з 11.00 години до 18.00 години на нейтральній території або території проживання батька; під час канікул чи святкових днів за попереднього попередження батька в будь-який день з 12.00 години до 20.00 години на нейтральній території або території проживання батька. Крім цього, просить визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою місця реєстрації матері ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задоволено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задоволити її позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, місцевий суд виходив з того, що доказів того, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов'язків позивач суду не надала, тому вважав за недоцільне застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав та взяв до уваги, що позивач проживає окремо від сина і має право на участь у його вихованні та на особисте спілкування з ним.

З висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з таких підстав.

Згідно з п.2 ч.І ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.07 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 зазначеної постанови Пленуму).

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.5). 07 березня 2014 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 (т.1 а.с.6). На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Вказана обставина підтверджується довідкою, виданою КП «ЖРЕУ» №141 від 14 березня 2014 року (т.1 а.с.13).

Допитана у судовому засіданні представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради ОСОБА_6 показала, що на початку 2012 року ОСОБА_2 звернулась до органу опіки та піклування для вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане питання було розглянуто на засіданні за участю обох сторін: батька та матері, а також були досліджені докази, подані ОСОБА_2 За результати розгляду було встановлено недостатньо доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків, а тому було відмовлено у наданні висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. ОСОБА_3 було запропоновано написати заяву з метою визначення порядку спілкування з дитиною. В період з 2012 року і до відкриття провадження в даній справі ОСОБА_3 не звертався до органу опіки та піклування з приводу того, що ОСОБА_2 не виконує рішення щодо встановленого порядку спілкування з дитиною. В 2014 році ОСОБА_2 знову звернулась до органу опіки та піклування, було оцінено всі подані докази та надано висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Як вбачається з поштової переписки ОСОБА_2 направляла ОСОБА_3 листи, якими просила повідомити останнього про час та місце побачення з малолітнім сином (т.1 а.с.40-72).

Крім цього, в матеріалах цивільної справи міститься поштова переписка ОСОБА_3, адресована ОСОБА_2, зокрема телеграми з проханням надати час для спілкування з дитиною (т.2 а.с.97,98,102-105).

Суд першої інстанції врахував також те, що ОСОБА_3 у лютому 2012 року звертався до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з проханням визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4

Так, рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №154 від 20 лютого 2012 року було визначено наступний порядок спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином: перша та третя п'ятниця, субота, неділя з 11.00 години до 18.00 години або інші два дні кожного тижня за домовленістю між батьками на нейтральній території або території батька (т.2 а.с.91).

З висновку оперуповноваженого ВКМСД Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області від 30 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 звертався до чергової частини Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області з повідомленням, що його колишня дружина ОСОБА_2 перешкоджає його побаченням з їх спільним сином ОСОБА_4 (т.1 а.с.119).

В ході проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 разом з малолітнім сином змінили адресу проживання, проте нову адресу ОСОБА_3 не повідомили. Тому ОСОБА_3 було рекомендовано звернутись до суду щодо вирішення питань побачень з сином.

В грудні 2011 року малолітній ОСОБА_4 був влаштований батьками до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Веселка». Проте через півроку матір дитини ОСОБА_2 забрала документи з дитячого садочку, аргументуючи це тим, що покинула чоловіка та переїжджає на інше місце проживання і переводить дитину до іншого дитячого садочку (т.1 а.с.83).

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкодити тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №240 від 14 квітня 2014 року погоджено висновок органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 (т.1 а.с.32-33).

Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Суду слід витребовувати від цього органу письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Слід звернути увагу на те, що згідно з ч.6. ст.19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов'язків, позивачем суду надано не було, що є її обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Тому, враховуючи положення п.18 вказаної вище постанови, а також статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоцільність застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»" - дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як встановлено в ході розгляду цивільної справи ОСОБА_3 чиняться перешкоди у спілкуванні з його малолітнім сином, що було підставою для звернення до органів МВС ГУМС України в Київській області та направлення запитів до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо визначення місця навчання сина.

ОСОБА_3 за місцем свого проживання характеризується з позитивної сторони (т.2 а.с.88), а також при перевірці по базі «АРМОР» Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області інформації щодо порушення громадського порядку ОСОБА_3 не надходило, до адміністративної та кримінальної відповідальності він не притягувався (т.2 а.с.89).

Крім цього, з рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо участі ОСОБА_3, у вихованні його малолітнього сина від 20 лютого 2012 року визначено порядок спілкування з дитиною.

Оскільки сторонами не зазначено будь-яких доказів необхідності встановлення іншого порядку участі ОСОБА_3 у вихованні сина, ніж це визначено рішенням виконавчого комітету міської ради, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що належить встановити порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина, який встановлений та погоджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради.

У зв'язку з наведеним вище, беручи до уваги, що позивач проживає окремо від сина і має право на участь у його вихованні та на особисте спілкування з ним, позитивно характеризується за місцем роботи, враховуючи вік дитини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення зустрічного позову та визначив спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №240 від 14 квітня 2014 року, яким погоджено висновок органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 законності та обґрунтованості ухваленого судом рішення не спростовують, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, що має місце в даній ситуації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: