Яготинський районний суд Київської області
ун. № 382/2310/15-ц
пр. № 2/382/39/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря Нікішина П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що 04 листопада 2012 року помер ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким належне йому майно заповів ОСОБА_2

Посилаючись на те, що вона є біологічною донькою ОСОБА_6, а відтак спадкоємцем першої черги, факт родинних відносин встановлено рішенням суду, на момент смерті ОСОБА_6 була неповнолітньою, а отже за законом має право на обов'язкову частку у спадщині, однак не може реалізувати своє право на спадщину з огляду на те, що на ім'я спадкоємця ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, просила визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_6, померлого 04 листопада 2012 року, видані ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточно просив на підставі ст. 53 КпШС України встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 і померлим ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_1 право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6, скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в ? частині та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у свідоцтві про народження ОСОБА_1 батько записаний не зі слів матері, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_4 допитані у судовому засіданні як свідки, у подальшому подали до суду заяви, у яких просили справу розглядати у їх відсутність.

Заслухавши доводи представника позивача, представника відповідачів, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 04 листопада 2012 року помер ОСОБА_6 (а.с. 31).

За життя, 03 травня 2012 року, ОСОБА_6 залишив заповіт, яким належне йому майно заповів ОСОБА_2 (а.с. 33).

17 травня 2012 року ОСОБА_6 залишив заповіт, яким заповів належну йомуземельну ділянку площею 6,44 га, що розташована на території Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку №111, площею 3,0900 га, що розташована на території Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_3 (а.с. 45).

У визначений законом строк ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 30, 42) та отримали свідоцтва про право на спадщину заповітом.

Однак рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 04 листопада 2012 року, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

У звязку із таким рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, що розглядається, оскільки на час смерті ОСОБА_6 вона як неповнолітня дитина мала право на обовязкову частку у спадщині і вважається такою, що прийняла спадщину.

Разом із тим, ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року скасовано, заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Яготинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він був одружений із матір`ю ОСОБА_1 з лютого 1979 року, у них є спільні діти 2 сини і донька. Позивачка не є його донькою, однак у її свідоцтві про народження записаний як батько він. Оскільки після народження дитина рік не була зареєстрована, до них додому приїхав голова сільради і сказав, що так не може бути, тому він погодився і дитина була записана на нього. Позивачка його ніколи не називала батьком. Позивачка завжди знала хто її батько.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він є сином померлого від першого шлюбу, ОСОБА_6 особисто казав йому, що Марійка є його сестрою, вона його називала татом, а ОСОБА_6 називав Марічку донькою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є матірю позивачки і що в неї були відносини з померлим, внаслідок яких народилась позивачка. За життя померлий визнавав позивачку своєю донькою, надавав їй допомогу, однак у нього почались відносини з іншою жінкою, яка є відповідачкою по справі, у звязку із чим він не був записаним як батько дитини у свідоцтві про народження позивачки. З ОСОБА_5 вона розлучилась у червні 1994 року, після розлучення вони залишились проживати в одній хаті ОСОБА_5 в своїй половині, а вона в своїй половині. Так проживають і зараз. ОСОБА_6 проживав через кілька хат, іноді вона ночувала у ОСОБА_6, іноді ОСОБА_6 ночував у них. Дружина ОСОБА_6 та його мати також визнавали ОСОБА_6 донькою ОСОБА_6 Вона ОСОБА_7 двічі зверталась до суду із заявами про визнання батьківства, однак на прохання ОСОБА_6 забирала ці заяви. Їй було відомо про те, що ОСОБА_6 склав заповіт. Після смерті ОСОБА_6 вона приходила до ОСОБА_2 і просила в нього 20 тис. грн. для доньки, якби він дав ці гроші цього суду не було б.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є першою дружиною ОСОБА_6, у них є спільний син ОСОБА_4 Їй було відомо, що позивачка є донькою ОСОБА_6, про це їй казав сам ОСОБА_6

Як вбачається із актового запису про народження ОСОБА_1 від 02 квітня 1996 року батьком дитини записано ОСОБА_5, підставою внесення запису є шлюб зареєстрований у Сотниківській сільській раді Яготинського району 31 березня 1979 року актовий запис №06.

Встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, на час внесення відомостей до актового запису про батька ОСОБА_1, регулювалось ст. 53 КпШС України. Саме на вказану норму посилається представник позивача у заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 53 КпШС України, чинного на час внесення відомостей до актового запису про батька ОСОБА_1, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Отже, вказане положення закону передбачає можливість встановлення батьківства у судовому порядку лише в разі відсутності в актовому записі про народження дитини відомостей про певну особу як батька дитини.

Встановлення факту батьківства за рішенням суду на час звернення до суду із вказаним позовом врегульовано ст. 130 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Таким чином, оскільки в актовому записі про народження позивачки батьком позивачки вказано колишнього чоловіка матері позивачки ОСОБА_5, підстави для встановлення походження дитини від померлого ОСОБА_6 відсутні.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Ураховуючи, що в судовому засіданні не доведено наявності у позивачки права на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6, скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в ? частині та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6 також відсутні.

Керуючись ст. 53 КпШС України, ст. ст. 128, 130 СК України, ст. 1301 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Бурзель