АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 06.75/1/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне підприємство «СХІДНИЙ ЦЕНТР ТЕХНОЛОГІЧНОГО РОЗВИТКУ «ФЕЛІКС», Приватне підприємство «ФЕЛІКС», Приватне підприємство «АЙЛЕНД», Приватне підприємство «АЙЛЕНД 2012», Приватне підприємство «ЦЕНТР ІННОВАЦІЙНОГО РОЗВИТКУ «АЙЛЕНД», Приватне підприємство «КВАДРАТ-СТРОЙ», Приватне підприємство «ФІРМА «АЙЛЕНТ», Приватне підприємство «АСПРА» про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Апеляційного суду м. Києва перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне підприємство «СХІДНИЙ ЦЕНТР ТЕХНОЛОГІЧНОГО РОЗВИТКУ «ФЕЛІКС», Приватне підприємство «ФЕЛІКС», Приватне підприємство «АЙЛЕНД», Приватне підприємство «АЙЛЕНД 2012», Приватне підприємство «ЦЕНТР ІННОВАЦІЙНОГО РОЗВИТКУ «АЙЛЕНД», Приватне підприємство «КВАДРАТ-СТРОЙ», Приватне підприємство «ФІРМА «АЙЛЕНТ», Приватне підприємство «АСПРА» про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

28 жовтня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: 01015, АДРЕСА_1.

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити реєстраційні дії пов'язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу пов'язаних зі зміною складу засновників, юридичних осіб: ПАТ «СТАРОБІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД», ПП «СХІДНИЙ ЦЕНТР ТЕХНОЛОГІЧНОГО РОЗВИТКУ «ФЕЛІКС», ПП «ФЕЛІКС», ПП «АЙЛЕНД», ПП «САНСЕТ», ПП «АЙЛЕНД 2012», ПП «ЦЕНТР ІННОВАЦІЙНОГО РОЗВИТКУ «АЙЛЕНД», ПП «КВАДРАТ-СТРОЙ» , ПП «ФІРМА «АЙЛЕНТ», ПП «АСПРА», ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ЯЛТИНСЬКІ ВІКНА», ТОВ «ЛУГАНСЬКА ФІРМА «СИЛУЕТ» , ТОВ «ЛФЦ-БРОК».

В обґрунтування заяви, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що представнику позивача стало відомо про те, що у результаті укладення договору купівлі-продажу цінних паперів від 29.07.2014 року, ОСОБА_3 було відчужено ПП «Фелікс» належні йому прості іменні акції, у кількості 757360 штук, номінальною вартістю однієї акції 0,97 грн., емітентом яких є ПАТ «Старобільський молокозавод». Вказаний договір купівлі продажу укладений в той час, коли позивач та відповідач перебуваючи у шлюбних відносинах та в період розгляду Печерським районним судом міста Києва справи № 757/23664/13-ц про поділ спільного майна подружжя. Акції, які є спільною сумісною власністю подружжя, було відчужено відповідачем без згоди дружини, тому є незаконним.

Також, у процесі розгляду справи, на запит суду першої інстанції Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем було надано відомості листом від 28.02.2014 року, де міститься інформація про те, що автомобіль Lexus LХ 570, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_3 05.04.2008 року. Однак, у процесі примусового виконання рішення на адресу виконавчої служби надійшло повідомлення від Регіонального сервісного центру у м. Києві про те, на які транспортні засоби боржника ОСОБА_3 було накладено арешт, а саме на 2 мотоцикли КТМ 350, на автомобіль LexusLХ 570, державний номерний знак НОМЕР_1, арешт накладено не було, тобто вказаний автомобіль вибув з власності боржника.

Враховуючи, що неправомірність дій Відповідача - ОСОБА_3 вже призвела до відчуження акцій, яких є ПАТ «Старобільський молокозавод», а також автомобіля Lexus LХ 570, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3, тому для збереження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки у позивача існує побоювання, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання судового рішення, та є підстави вважати, що відповідач може відчужити інше належне йому майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 9 ст. 395 ЦПК України, розгляд питання про вжиття передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову здійснюється відповідно до статей 151-155 цього Кодексу.

Згідно ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з положенням ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151-152 ЦПК України, види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, до заяви про забезпечення позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза утруднення чи неможливості виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року. Також заявником не наведено обґрунтованих доводів, що захист прав та інтересів позивача ОСОБА_1 стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, колегія суддів вважає, що для накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3, без наявності інформації про майно та зазначення конкретного майна саме відповідачу, достатніх підстав не має, та з метою не допущення порушення прав інших осіб.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді