Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2328/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

22.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням змін просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 270000 грн.

Посилалась на те, що 01 травня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній позичив у неї грошові кошти в розмірі 270000 гривень, які зобов'язався повернути 01 квітня 2016 року, про що ОСОБА_2 надано відповідну боргову розписку від 01 травня 2014 року. Призначенням позики було придбання нерухомості для проживання родини відповідача.

Однак до цього часу гроші відповідач ОСОБА_2 не повернув, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом до відповідачів, які отримали і використали кошти як подружжя під час шлюбу.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 270000 гривень 00 копійок, судові витрати по справі в розмірі 2700 гривень 00 копійок. У задоволенні позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_5 боргу відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про зміну вказаного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначається, що судом безпідставно не взято до уваги, що позичені ним кошти були використані для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, меблів, побутової техніки в інтересах сім'ї у період шлюбу з відповідачем ОСОБА_4, тому борг вони повинні віддавати разом з останньою відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним нормам.

Судом установлено, що 01 травня 2014 року позивач передала під письмову розписку відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 270000 гривень, які останній зобов'язався повернути до 01 квітня 2016 року. Відповідно до змісту вказаної розписки позичені кошти мають пряме призначення - придбання нерухомості для проживання родини ОСОБА_2 (а.с.80).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 06 травня 2005 року перебували у шлюбі, який на час розгляду справи розірвано.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 1046, 1049 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Для покладення обов'язку повернення боргу за договором позики на обох з подружжя повинен бути підтверджений відповідними доказами факт, що отримані позичальником (одним з подружжя) грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а також з'ясовано чи надавалась у письмовій формі згода на укладення договору позики другим з подружжя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.02.2013 року у справі № 6-163цс12, що має враховуватись іншими судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У разі визнання факту отримання позики в інтересах сім'ї обов'язок по її погашенню виникає у кожного із подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала цей факт і вказувала про те, що не надавала своєї згоди на укладення спірного договору позики.

Таким чином, та обставина, що договір позики укладався в інтересах сім'ї мала доводитися позичальником.

Проте, ОСОБА_2 не надав суду доказів про використання отриманих за договором позики коштів в інтересах сім'ї.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно установивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи, обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і стягнення боргу за договором позики з позичальника ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

В даному випадку не вирішується спір про поділ майна подружжя, тому суд не повинен встановлювати, чи мають відповідачі як подружжя право спільної власності на майно, яке придбавалось за позичені кошти, чи воно належить одному з них на праві приватної власності.

Рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: