Справа № 525/635/16-ц
Провадження №2/525/243/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на легковий автомобіль в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що після смерті 14.01.2011 року його баби ОСОБА_6, останнім постійним місцем проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, відкрилась спадщина. До складу спадкового майна, поряд з іншим майном, увійшов транспортний засіб - легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1, який належав померлій ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВРВ №622882 (після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер 22.02.2010 року), виданим виконуючим обовязки в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори-державним нотаріусом Новосанжарської держнотконтори 19.11.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-4083.

ОСОБА_1 вказує, що він є спадкоємцем за заповітом, складеним ОСОБА_6 10.01.2011 року, реєстровий №2 на його імя, щодо спадкового майна легкового автомобіля марки ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1; після смерті ОСОБА_6 він протягом шестимісячного строку подав до органу нотаріату заяву про прийняття спадщини за вищевказаним заповітом. Інше спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_6 прийняли її діти дочки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Коли він звернувся до державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_6, то нотаріус постановою від 10.03.2016 року відмовила йому у видачі відповідного свідоцтва, оскільки за життя ОСОБА_6, яка прийняла даний автомобіль у спадок за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, не зареєструвала його на своє імя.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на положення ст.ст.1216-1218,1268,1223 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування як за спадкоємцем за заповітом після смерті 14.01.2011 року ОСОБА_6 право власності на легковий автомобіль ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.а.с.2-3).

В судовому засіданні 11.07.2016 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив його задовольнити.

Треті особи у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали і просили його позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від сільського голови надійшла заява, за змістом якої вбачається, що він прохає розглядати справу у відсутність представника сільської ради (а.с.52).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на легковий автомобіль в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 (батько третіх осіб у справі та дід позивача), останнім постійним місцем проживання якого було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області (на момент смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_6 (а.с.11), помер 22 лютого 2010 року (а.с.а.с.4,9,36).

ОСОБА_6 (мати третіх осіб у справі та баба позивача), останнім постійним місцем проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області (на момент смерті проживала сама (а.с.10), померла 14 січня 2011 року (а.с.а.с.5,9,36).

З повідомлення Великобагачанської державної нотаріальної контори №01-09/513 від 07.07.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копій документів зі Спадкової справи №286/2010, заведеної після смерті ОСОБА_7 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 подала його дружина ОСОБА_6; від дітей померлого спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надійшли заяви про відмову від прийняття спадщини; 19.11.2010 року на імя ОСОБА_6 видано девять свідоцтв про право на спадщину за законом (серед них, зокрема, і на автомобіль) (а.с.а.с.36-42).

Зокрема, зі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2010 року серія ВРВ №622882, виданого виконуючим обовязки в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори-державним нотаріусом Новосанжарської держнотконтори вбачається, що ОСОБА_6 дружина померлого ОСОБА_7, є спадкоємницею першої черги за законом після смерті останнього і дане свідоцтво видане на спадкове майно право власності на легковий автомобіль ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1, який належав померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АФ №99628, виданого та зареєстрованого МРО м. Миргород Полтавської області 26.02.1985 року на імя померлого (а.с.7).

З заповіту, оформленого та посвідченого у встановленому законодавством порядку секретарем виконкому ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 10.01.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за №2, вбачається, що ОСОБА_6 розпорядилася своїм майном, зокрема, належний їй на праві власності легковий автомобіль ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1 вона заповіла внуку ОСОБА_1 (а.с.а.с.6,51).

Суд перевірив і встановив, що вищевказаний заповіт ОСОБА_6 станом на даний час не змінений і не скасований, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти) від 06.07.2016 року (номер у Спадковому реєстрі 50599121, статус даного заповіту чинний) (а.с.50).

З повідомлення Великобагачанської державної нотаріальної контори №01-09/513 від 07.07.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копій документів зі Спадкової справи №186/2011, заведеної після смерті ОСОБА_6 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після її смерті подали дочки померлої - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та онук ОСОБА_1; У 2011 та у 2012 роках ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видавалися свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6; при цьому, як вбачається, ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом (на спадковий автомобіль) не видавалося (а.с.а.с.36,43-51).

Виконуюча обовязки державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори ОСОБА_8 постановою від 10.03.2016 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий транспортний засіб (автомобіль ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1), оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_6 відсутнє (а.с.12). Тобто, ОСОБА_6, яка за життя як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 прийняла спадщину, зокрема, і вищевказаний автомобіль та отримала у органі нотаріату відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом (на даний спадковий транспортний засіб), не реєструвала у встановленому порядку право власності на цей вид рухомого майна, і померла 14.01.2011 року.

Зі Звіту №01/248 про оцінку транспортного засобу від 27.04.2016 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1 складає 15884 грн.82 коп. (а.с.а.с.13-19).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (чч.1,3 ст.1223 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом від 10.01.2011 року, реєстровий №2 (щодо автомобіля) після померлої баби ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1, у встановленому законом порядку та строки прийняв спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_6, але у звязку з тим, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_6 у спадкоємця відсутнє, позивач ОСОБА_1 не може в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом (на спадковий автомобіль), відповідно, не може оформити свої спадкові права на вищевказаний спадковий транспортний засіб.

В контексті розгляду даного позову та заявлених позовних вимог суд враховує зміст п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Також, в контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_9 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, а також підстав, які наведені у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_6 права власності на спадковий транспортний засіб - легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1, який належав померлій ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВРВ №622882, виданим виконуючим обовязки в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори-державним нотаріусом Новосанжарської держнотконтори 19.11.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-4083.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на легковий автомобіль в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1220,1221,1222,1223,1233,ч.1 ст.1268,ст.ст.1269,1270,1297 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В порядку спадкування за заповітом після померлої 14 січня 2011 року ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, 1984 року випуску, зеленого кольору, тип транспортного засобу легковий седан, двигун №7750633, кузов №1178187, д.н.з. НОМЕР_1, який належав померлій ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВРВ №622882, виданим виконуючим обовязки в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори-державним нотаріусом Новосанжарської держнотконтори 19.11.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-4083.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 12.07.2016 року.

Суддя