Справа № 301/1478/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі КУХТІ М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Греблянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області та Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області про скасування рішення, зобовязання вчинити дії, повернення земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 24 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

20.06.2013 ОСОБА_1 звернулася до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_2, Греблянської сільської ради Іршавського району та Управління Держземагентства в Іршавському районі про скасування рішення, зобовязання вчинити дії, повернення земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою мотивуючи таким.

Рішенням Виконкому Греблянської сільради від 13.03.1997 № 4 матері позивача ОСОБА_3 була передана у власність земельна ділянка площею 0,39 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Гребля, без вулиці, № 5, яка складається з двох ділянок: площею 0,20 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) і розташована окремо земельна ділянка площею 0,19 га для ведення особистого підсобного господарства. Право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки підтверджується Державним актом серії ЗК № 005-14027 на право власності на землю від 16.10.1997. ОСОБА_3 померла 12.07.2007, ОСОБА_1 успадкувала земельні ділянки, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.09.2008.

Спір із відповідачами стосується присадибної земельної ділянки площею 0,20 га.

У квітні 2013 позивач вирішив оформити своє право власності на землю. Відповідно до законодавства, що діяло на час звернення по оформлення права в земельно-кадастровій документації, земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, якщо такі ділянки не були внесені до Державного земельного кадастру, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників.

Під час виготовлення ПП «ЗЕМ-СЕРВІЗ» технічної документації із землеустрою було встановлено, що земельні ділянки використовуються у встановлених межах. Однак, при поданні документації для одержання кадастрового номера на земельну ділянку виявилося, що на ділянку позивача накладається сусідня земельна ділянка відповідача ОСОБА_2, що її та успадкувала за своєю матірю ОСОБА_4, право якої посвідчувалося Державним актом серії ЗК № 005-14026 на право власності на землю від 16.10.1997. Наведені обставини підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 № 04/04/00020.

Земельна ділянка ОСОБА_2 теж складається з двох частин: присадибної ділянки площею 0,15 га, якої стосується спір, і розташованої окремо земельної ділянки площею 0,22 га для ведення особистого підсобного господарства, ОСОБА_2 також замовила ліцензованій організації ТОВ «МЕРИДІАН-ІР» розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Всупереч встановленому порядку, ТОВ «МЕРИДІАН-ІР» не повідомило позивача про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі, провело ці роботи у відсутність позивача, позбавивши його можливості заявити свої претензії з приводу меж ділянки, що призвело до неправильного визначення меж земельної ділянки відповідача. До цього, 29.11.2012 ОСОБА_1 відмовилася погодити земельній комісії Греблянської сільради межі земельної ділянки ОСОБА_2 в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, оскільки за параметрами виготовленої відповідачу технічної документації позивача фактично позбавлено права власності на частину земельної ділянки. Попри це, земельна комісія склала 29.11.2012 протокол, в якому зазначено, що в ході обстеження суміжних ділянок сторін не було виявлено порушень їх прав, у звязку з чим сільському голові рекомендовано погодити ОСОБА_2 акт приймання-передачі межових знаків на зберігання замість суміжного землевласника ОСОБА_1 Такі дії суперечать вимогам ст. 198 ЗК України та п. 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376. В результаті таких дій земельну ділянку ОСОБА_2 було зареєстровано, їй був присвоєний кадастровий номер :03:001:0002, а про те, що земельна ділянка відповідача була фактично розширена за рахунок земельної ділянки позивача останній дізнався лише після самовільного перенесення відповідачем огорожі з попереднім розібранням огорожі позивача.

З акту перевірки від 26.04.2013 № 04/04/00020 позивачу стало відомо, що Греблянська сільрада рішенням 10-ї сесії 6-го скликання від 29.11.2012 № 01-02/47 погодила ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1477 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с. Гребля, без вулиці, № 4. Цим же рішенням доручено сільському голові погодити акт погодження меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_2Ю і ОСОБА_1 Та обставина, що земельна ділянка ОСОБА_2 розширилася за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1, випливає зі змісту раніше виготовленої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 технічної документації у взаємозвязку з даними документації, виготовленої ТОВ «МЕРИДІАН-ІР», хоча за попередніх власників межа земельних ділянок збігалася з парканом будинку ОСОБА_1, що був збудований ще до передачі ділянок попереднім власникам. Так, фіксується розширення земельної ділянки ОСОБА_2 між межовими знаками №№ 4 і 11 з 10,50 м до 11,22 м та зменшення ширини земельної ділянки ОСОБА_1 з 13,30 м до 12,60 м.

Отже, Греблянською сільрадою було прийняте рішення № 01-02/47 за відсутності належних даних щодо земельних ділянок, без встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 за фактичним її використанням та без погодження встановленим порядком меж із суміжним землекористувачем.

Посилаючись на ці обставини, на порушення його земельних прав унаслідок зменшення земельної ділянки за рахунок накладання на неї земельної ділянки відповідача, яка через це збільшилася, на положення ст.ст. 152, 158 ЗК України щодо захисту прав власника і землекористувача, на норми іншого законодавства, що регулює питання оформлення і захисту права власності на землю та землекористування, вказуючи на відповідність вимогам законодавства обраного способу захисту порушеного права, оскільки позасудовим порядком вирішити спір неможливо, позивач просив:

визнати незаконним і скасувати рішення 10-ї сесії 6-го скликання Греблянської сільської ради Іршавського району від 29.11.2012 № 01-02/47 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі, яка належить ОСОБА_2, мешканці с. Гребля, 4, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;

зобовязати Управління Держземагентства в Іршавському районі Закарпатської області:

вчинити дії щодо виключення відомостей із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Гребля, 4, кадастровий номер :03:001:0002, а саме: про опис меж; про міри ліній по периметру; про координати поворотних точок меж; про дані про привязку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; про інформацію про документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), шляхом скасування відповідних записів у Поземельній книзі;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Гребля, 4, кадастровий номер :03:001:0002;

зобовязати ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту нею частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Гребля, 5, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК № 005-14027 від 16.10.1997 і не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні цією земельною ділянкою;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування: витрат по оплаті правової допомоги 1500,00 грн, витрат по оплаті судового збору 114,70 грн.

10.07.2013 ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_1 зустрічний позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на землю. ОСОБА_2 зазначала, що 27.10.2006 померла її мати ОСОБА_4, за якою вона успадкувала серед іншого і 0,1477 га землі, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що стверджується відповідним державним актом і свідоцтвом про право на спадщину.

При переоформленні права власності необхідно було відновити межі земельної ділянки в натурі, проте, суміжний землекористувач ОСОБА_1 відмовилася погоджувати межу, у звязку з чим Греблянська сільрада 29.11.2012 рішенням № 01-02/47 доручила сільському голові погодити акт погодження меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_2Ю і ОСОБА_1 На момент прийняття цього рішення ОСОБА_1 не мала розробленої технічної документації з відновлення меж земельної ділянки в натурі. На 15.05.2013 було призначено відновлення меж ділянки безпосередньо на місцевості, для чого на ділянку зявилися сільський голова, спеціаліст Держсільгоспінспекції в Закарпатській області, дільничний інспектор міліції, інші особи, однак, ОСОБА_1 із родичами перешкоджали відновити межу, ображали присутніх, почали застосовувати фізичну силу до декого з них, у звязку з чим за заявою позивача відкрито кримінальне провадження № 0000008.

Крім того, на частині належної позивачу земельної ділянки відповідач висадив три кущі винограду, поставив огорожу на фундаменті, встановив будку для пса, з якої дощові води стікають на будівлю позивача, захоплена частина ділянки вкрита бруківкою. Відповідач відмовляється звільнити захоплену землю, не бажає у позасудовий спосіб усунути перешкоди у користуванні нею.

Посилаючись на ці обставини, на ст. 391 ЦК України, ст.ст. 158, 211, 212 ЗК України, позивач за зустрічним позовом просив зобовязати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у відновленні межі між суміжними земельними ділянками № 4 і № 5 у с. Гребля, звільнити належну позивачу земельну ділянку, а саме: викопати три кущі винограду, демонтувати фундамент з огорожею, забрати будку для пса, демонтувати бруківку.

Ухвалою Іршавського районного суду від 10.07.2013 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Рішенням Іршавського районного суду від 24.02.2015 первісний позов задоволено:

визнано незаконним та скасовано рішення 10-ї сесії 6-го скликання Греблянської сільської ради Іршавського району від 29.11.2012 № 01-02/47 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі, яка належить ОСОБА_2, мешканці с. Гребля, 4, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;

зобовязано Управління Держземагентства в Іршавському районі Закарпатської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Гребля, 4, кадастровий номер :03:001:0002, і виключити з Державного земельного кадастру відомості про вказану земельну ділянку, внесені на підставі технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), шляхом скасування відповідних записів у Поземельній книзі;

зобовязано ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки, що знаходиться в с. Гребля, № 5, Іршавського району, та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК № 005-14027 від 16.10.1997 і не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні цією земельною ділянкою.

У зустрічному позові відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 114,70 грн.

ОСОБА_2 оскаржила рішення суду, вважає його незаконним та необґрунтованим внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилається, зокрема, на таке.

Державні акти на землю, що були видані спадкодавцям сторін, були оформлені, а документація щодо них була складена відповідно до чинних на той час нормативних документів і власники землі не оспорювали лінію проходження межі між земельними ділянками, ніхто не ініціював внесення змін до державних актів і такі не вносилися, змін у лінії проходження межі не було. Державні акти є чинними. ОСОБА_1, успадкувавши землю, з 2008 року по 2012 рік не оспорювала межу.

Документація, що була виготовлена ТОВ «МЕРИДІАН-ІР», відображає ті самі параметри межі (поворотні точки, відстані між ними тощо), які існували й раніше і були відображені в державних актах, однак, фактичне проходження межі між дворогосподарствами не відповідає місцю проходження межі, вказаному в державних актах. Так, у 2008 році за згодою апелянта огорожа за його будинком була забрана, щоб у двір ОСОБА_1 могла заїжджати автомашина, а з боку вулиці між будинком апелянта та межовим знаком № 1 було встановлено огорожу і фактична межа проходить у дворі, яким у дійсності користується ОСОБА_1 Однак, згода на таке користування була тимчасовою, оскільки апелянт не мав наміру відступати частину своєї ділянки ОСОБА_1, йому потрібна була певна відстань до межі від будинку. Утім, ОСОБА_1 бажає змінити межу і саме тому відмовлялася погоджувати технічну документацію. Технічна документація щодо земельної ділянки апелянта відповідає державному акту, підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки немає. Межа між ділянками повинна проходити поза будинком апелянта, але фактично проходить по стіні будинку, оскільки всією землею впритул до будинку користується як своїм двором ОСОБА_1

Суд дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, взяв до уваги неналежні докази, які, крім того, були безпідставно враховані й судовим експертом ОСОБА_5, висновок експерта не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема, щодо лінійних параметрів земельних ділянок, є неповним, суперечливим, необґрунтованим і сумнівним, внаслідок чого теж не є належним доказом. Суд дійшов висновку про накладання земельної ділянки, належної до будинку № 4 в с. Гребля, на земельну ділянку, належну до будинку № 5, проте, цей факт не доведений і суд не мав законних підстав для такого висновку, навпаки, з наявних у справі технічних даних убачається, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1, стала ширшою за рахунок земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2

Дії щодо обмірів земельної ділянки, зясування проходження межі, встановлення відповідності відстаней між межовими знаками тим, що були зазначені в державних актах, і т.ін. були здійснені комісією сільради у контексті вирішення межового спору у присутності ОСОБА_1, були доведені до її відома, однак, вона відмовилася погоджувати межу, внаслідок чого й було прийняте відповідне рішення сільською радою.

Таким чином, суд необґрунтовано задовольнив первісний позов і безпідставно відмовив у зустрічному позові, сторона просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити, зустрічний задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заперечення вмотивовані загалом тими обставинами, якими мотивувався первісний позов, сторона виходила передусім із того, що порушення її земельних прав полягає в захопленні іншою стороною частини земельної ділянки. Зазначає, серед іншого, що спірна огорожа між подвірями в передній частині (з боку вулиці) є твердим межовим знаком, який враховувався при визначенні меж земельних ділянок під час виготовлення державних актів на землю, та, водночас, що попередніми власниками суміжних земельних ділянок визначена державними актами межа не оспорювалася. Був порушений сільською радою й порядок вирішення земельного спору, де ОСОБА_1 не була присутня. Вважає рішення суду ухваленим на підставі належних і допустимих доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.11.2016 залучено Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області до участі в справі як правонаступника Управління Держземагентства в Іршавському районі Закарпатської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: ОСОБА_2 та її представників адвоката ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які апеляцію підтримали, представників ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які скаргу не визнали, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оглянувши справу № 2-о-54/08, Технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки в с. Гребля, № 4 Іршавського району, інвентаризаційну справу № 4/23022662 на домоволодіння № 5 у с. Гребля Іршавського району, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами законодавства щодо права власності на землю в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами і здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобовязані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Виконкому Греблянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 13.03.1997 № 4:

ОСОБА_4 був 16.10.1997 виданий Державний акт серії ЗК № 005-14026 на право приватної власності на землю, а саме, на присадибну ділянку площею 0,15 га і на ділянку, призначену для ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, що розташовані на території Греблянської сільської ради (а.с. 97 т. 1 та ін.);

на імя ОСОБА_10 був 16.10.1997 виданий Державний акт серії ЗК № 005-14027 на право приватної власності на землю, а саме, на присадибну ділянку площею 0,20 га і на ділянку, призначену для ведення особистого підсобного господарства площею 0,19 га, що розташовані на території Греблянської сільської ради (а.с. 96 т. 1 та ін.).

Державними актами зафіксовано, визнано сторонами та відповідає іншим матеріалам справи і дійсним обставинам, що присадибна земельна ділянка, на яку був виданий акт ОСОБА_4, розташована за адресою: с. Гребля, № 4 і по лінії Б-В межує із присадибною земельною ділянкою, розташованою за адресою: с. Гребля, № 5, на яку був виданий акт на імя ОСОБА_3, що в ньому ця межа із сусідньою ділянкою відображена по лінії Д-А.

ОСОБА_4 померла 27.02.2006, що зафіксовано Свідоцтвом про смерть, виданим Греблянською сільрадою 27.02.2006 (а.с. 70 т. 1).

13.07.2007 Греблянською сільрадою видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_3, яка померла 12.07.2007 (а.с. 17 т. 1). Чинним рішенням Іршавського районного суду від 21.03.2008 у справі № 2-о-54/08 встановлено (а.с. 18-19 справи № 2-о-54/08), а також убачається з інших документів, що правильним зазначенням прізвища, імені та по-батькові цієї особи є «Веждел Ірина Олександрівна».

12.09.2008 ОСОБА_1 держнотаріусом Іршавської держнотконтори ОСОБА_11 видано за реєстровим № 1-1358 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом її матері ОСОБА_10, яка померла 12.07.2007, на спадкове майно, що складається, зокрема, із присадибної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЗК № 005-14027 на право приватної власності на землю від 16.10.1997 (а.с. 19 т. 1). За ОСОБА_1 08.11.2008 зареєстровано право власності на житловий будинок із надвірними спорудами під № 5 в с. Гребля Іршавського району (а.с. 20 т. 1).

У листопаді 2012 року ТОВ «Меридіан-ІР» на замовлення ОСОБА_2 виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки в с. Гребля, № 4 Іршавського району, яка належала ОСОБА_4 і призначалася для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 55-69 т. 1 та ін.). Документи були складені щодо земельної ділянки площею 0,1477 га, право власності ОСОБА_4 на яку як на присадибну ділянку посвідчувалося Державним актом серії ЗК № 005-14026 на право приватної власності на землю від 16.10.1997, земельній ділянці надано кадастровий № :03:001:0002.

Указану Технічну документацію було погоджено рішенням 10-ї сесії 6-го скликання Греблянської сільської ради від 29.11.2012 № 01-02/47 (а.с. 22, 72 т. 1 та ін.) без урахування відсутності згоди ОСОБА_1 на погодження ОСОБА_2 межі між земельними ділянками.

25.12.2012 ОСОБА_2 держнотаріусом Іршавської держнотконтори ОСОБА_11 видано за реєстровим № 1-1186 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом її матері ОСОБА_4, яка померла 27.02.2006, на спадкове майно, що складається, зокрема, із земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЗК № 005-14026 на право приватної власності на землю від 16.10.1997, має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, площу 0,1477 га, кадастровий № :03:001:0002 (а.с. 73 т. 1). За ОСОБА_2 28.01.2013 на підставі указаного свідоцтва зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку в с. Гребля, № 4 Іршавського району, датою первинної реєстрації ділянки вказано 16.10.1997 (а.с. 74 т. 1).

Правомірність набуття свого часу землі у власність спадкодавцями ОСОБА_4 і ОСОБА_10, а також законність виданих їм тоді державних актів на землю, достовірність зафіксованих у них даних і параметрів щодо земельних ділянок презюмуються, як презюмується й правомірність власне набуття відповідних майнових прав щодо відповідних земельних ділянок спадкоємцями ОСОБА_12 і ОСОБА_1 (ст.ст. 4, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 3, 6, 17, 22, 23, 67, 96, 97, 99, 100 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 2, 8, 12-14, 49 Закону України «Про власність», ст.ст. 11, 316, 328, 373, 380, 381, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1268, 1296-1299 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 2, 78-81, 131 ЗК України (2001 р.), інші норми законодавства).

За правилами, що випливають із наведених законодавчих положень, а також із норм, передбачених ст.ст. 12-16, 21, 317-319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 90, 95, ст. 152 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. «б», «г», «д», ст. 155 ч. 1, ст. 158 ч.ч. 1, 2, 5 ЗК України, особа здійснює свої права та виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; власник земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, рівно як і особа, яка має речове право на чуже майно, в т.ч., право користування земельною ділянкою, вправі вимагати захисту свого права від порушень, зокрема, й від таких, що не повязані із позбавленням володіння, може вимагати визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У цьому звязку слід враховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 1, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України), а сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Предявляючи позов до ОСОБА_2, Греблянської сільради та Управління Держгеокадастру в Іршавському районі, ОСОБА_1 виходила з того, що її земельні права порушені, позаяк у результаті виготовлення ОСОБА_2 Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки в с. Гребля, № 4 і погодження її рішенням Греблянської сільської ради від 29.11.2012 № 01-02/47 виникло накладання суміжних земельних ділянок. Сторона стверджувала, що за рахунок земельної ділянки, належної до домоволодіння № 4, зменшено належну до домоволодіння № 5 у с. Гребля земельну ділянку. Саме тому ОСОБА_1 відмовилася погодити і підписати сусідці ОСОБА_2 документи щодо межі між земельними ділянками, а також вважала неправомірним указане рішення сільради і в частині доручення сільському голові ОСОБА_13 погодити акт погодження меж суміжних земельних ділянок.

Обставина щодо зменшення однієї земельної ділянки за рахунок збільшення іншої ділянки є ключовою в правовій позиції позивача за первісним позовом, який ініціював цей судовий спір, це є предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), обовязок доказування предявлених вимог лежить на позивачеві. Тож ОСОБА_1 належало у передбачений законом процесуальний спосіб довести передусім саме факт такого накладання в плані земельної ділянки, належної до домоволодіння № 4, на земельну ділянку, належну до домоволодіння № 5, лінійні (технічні) параметри накладання, причини його виникнення та наслідки, які таке накладання тягне для сторони, зокрема, щодо порушення його майнових прав. Інші питання, сформульовані позивачем вимоги, задоволення яких, на його думку, повинно усунути порушення права, є похідними від встановлення вищевказаних фактів і обставин, залежать від результату доказування.

На підтвердження відповідних обставин сторона ОСОБА_1 посилалася як на доказ, зокрема, на Акт від 26.04.2013 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013 № 04/04/00020 (а.с. 23-27 т. 1), в якому зазначено, що при поданні ОСОБА_1 технічної документації, виготовлюваної ПП «ЗЕМ-СЕРВІЗ», на визначення кадастрового номера при переофомленні права власності на земельну ділянку площею 0,20 га зясувалося, що на цю ділянку накладається обмінний файл суміжного землекористувача ОСОБА_2 (с. Гребля, № 4), якій документацію виготовлено ТОВ «МЕРИДІАН-ІР». Утім, жодні лінійні (технічні) параметри такого накладання (розташування, площа, конфігурація, межі) в цьому акті не зафіксовані, а висновок про те, що «обмінний файл» щодо ділянки ОСОБА_2, який вочевидь був сформований раніше, «накладається» на ділянку, право на яку згодом вирішила оформити ОСОБА_1, а не навпаки, новооформлювана ділянка накладається в плані на раніше оформлену ділянку, жодним чином не обґрунтований.

У свою чергу, сторона ОСОБА_2 на заперечення доводів ОСОБА_1 посилалася на виготовлену технічну документацію, листи Держніспекції сільського господарства в Закарпатській області від 13.03.2013 № 04/1174, від 22.09.2014 № 14/П-625 (а.с. 78 т. 1, а.с. 151 т. 2), якими підтверджувалася відповідність техдокументації встановленим вимогам, а також вказувалося, що формулювання до акту перевірки від 26.04.2013 про «накладання обмінного файлу» було внесене у звязку з тим, що при оформленні ОСОБА_1 документів на земельну ділянку було встановлено, що її межі не співпадають із межами суміжної ділянки із кадастровим № :03:001:0002, на матеріали геодезичних зйомок і обмірів земельної ділянки, висновок від 28.11.2014 замовленого стороною інженерно-технічного експертного дослідження земельних ділянок, виконаний ТОВ «Експерт Інвест» (а.с. 150-151 т. 1, а.с. 17-20, 24-31 т. 3) тощо. Цими матеріалами теж не було встановлено параметрів накладання в плані земельних ділянок одна на одну.

Обидві сторони на підтвердження своїх правових позицій оперували й матеріалами інвентаризаційної справи № 4/23022662 і будівельного паспорта на домоволодіння № 5 у с. Гребля Іршавського району, матеріалами щодо оформлення у власність земельних ділянок ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с. 92-95, 216-219 т. 1, а.с. 128-150 т. 2, а.с. 17-20 т. 3) і т.ін., посилалися на показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, на інші матеріали справи. Матеріали з інвентаризаційної справи № 1114/3/3639896 і будівельних паспортів на будинок № 4 в с. Гребля Іршавського району були надані суду на стадії апеляційного розгляду справи (а.с. 177-209 т. 3).

Отже, попри наявність матеріалів, які певним чином ілюструють доводи сторін, зясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі науки, техніки, інженерного забезпечення землеустрою, будівництва, розташування обєктів нерухомості, у звязку з чим належним і допустимим доказом щодо цих обставин є висновок експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-5, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Документи і матеріали, на які посилаються сторони, усні пояснення і показання не є достатніми і належними доказами та можуть враховуватися у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом.

Ухвалою від 18.03.2014 Іршавський районний суд призначив у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручив судовому експерту ОСОБА_17 і поставив на його вирішення питання щодо взаємного розташування земельних ділянок, про які йдеться, межі між ними, наявності чи відсутності накладання в плані ділянок одна на одну, відповідних параметрів. Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 07.07.2014 № 04-07/14, складений судовим експертом ОСОБА_17 (а.с. 7-21 т. 2) містить відповіді про те, що:

має місце часткове накладання меж земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, що знаходиться в с. Гребля, № 4 Іршавського району, на земельну ділянку орієнтовною площею 0,20 га, що знаходиться в с. Гребля, № 5;

часткове накладання виявлено в передній (від вулиці) частині спільної межі суміжних земельних ділянок, сумарна площа накладання становить 6,81 кв. м, або із заокругленням 7,0 кв. м, а в задній частині суміжні ділянки навіть «розходяться», сумарна площа часткового «розходження» становить 14,0 кв. м;

фактичні межі земельних ділянок, визначені кадастровою зйомкою, не відповідають межам, вказаним у державних актах на земельні ділянки, та в технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі, виготовленій ТОВ «МЕРИДІАН-ІР» на земельну ділянку № 4 і ТОВ «ЗЕМ-СЕРВІЗ» на земельну ділянку № 5;

встановлення меж між сусідніми земельними ділянками всередині кварталів забудови та встановлення в натурі меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних господарських будівель і споруд не може бути предметом досліджень експерта-будівельника, це є прерогативою органів місцевого самоврядування, так як земельні ділянки згідно первинних державних актів… повністю прилягали одна до одної без накладок, розбіжностей… і тоді спірних питань щодо меж у сусідів не було, то в даному випадку визначити місце проходження межі між земельними ділянками… необхідно тільки згідно абрисів, які виготовлялися виконавцями відповідних державних актів сусідів, а власнику земельної ділянки № 5 доцільно замовити технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі;

фактичний розмір земельної ділянки в с. Гребля, № 4 становить 0,1486 га, периметр 321,76 м, фактичний розмір земельної ділянки в с. Гребля, № 5 становить 0,1942 га, периметр 334,10 м.

Цей висновок судового експерта та його пояснення були покладені судом першої інстанції в основу висновку про наявність накладання в плані земельної ділянки, належної до будинку № 4 в с. Гребля, на земельну ділянку, належу до будинку № 5 в с. Гребля, площею 6,81 кв. м, а відтак, про порушення земельних прав ОСОБА_1 внаслідок дій ОСОБА_2, повязаних із відновленням меж земельної ділянки в натурі та оформленням права власності на землю. У цьому контексті судом дано оцінку й іншим доказам і матеріалам справи, даним щодо розташування спірної огорожі на час виготовлення державних актів на землю, яку суд визнав належною межею між земельними ділянками, крім того, дійшов висновку про захоплення ОСОБА_2 частини земельної ділянки ОСОБА_1, даним, зафіксованим у будівельних документах, обставинам прийняття органом місцевого самоврядування оспореного рішення про погодження техдокументації, відповідності дій сторін вимогам законодавства, чинного на відповідний час, тощо. Суд, серед іншого, задовольнив вимогу ОСОБА_1 про повернення їй самовільно зайнятої ОСОБА_2 частини земельної ділянки без зазначенні конкретних параметрів такої частини ділянки (точні місцезнаходження, площа, конфігурація, межі).

Утім, під час дослідження висновку експерта ОСОБА_17 в судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що на питання про фактичне землекористування, про визначення місця проходження межі між земельними ділянками, що розташовані в с. Гребля, № 4 і № 5, про місце, параметри накладання в плані ділянок одна на одну відповідь експертом по суті не дана, а його пояснення в апеляційному суді є неточними, неповними і суперечливими. На конкретні питання, що мають істотне значення в справі, експертом відповіді суду не були дані або були дані плутані відповіді. Тож істотні недоліки експертного висновку не були усунені під час допиту експерта, а зміст висновку та пояснення експерта не давали змоги з достатньою повнотою встановити дійсні обставини суміжного землеволодіння та землекористування, усунути суперечності в справі, тому висновок не можна визнати обґрунтованим, а пояснення експерта викликали сумнів у правильності висновку.

Зважаючи на ці обставини, виходячи з положень ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 303 ч. 2 ЦПК України та враховуючи необхідність встановлення обставин, що мають значення в справі, належними доказами, за клопотанням обох сторін ухвалою апеляційного суду від 08.09.2015 (а.с. 215-221 т. 3) було призначено повторну судову інженерно-технічну експертизу, що містить елементи земельно-технічної та будівельно-технічно експертиз, виконання якої було доручено фахівцям Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 16.09.2016 з ЛНДІСЕ до апеляційного суду надійшов Висновок від 15.09.2016 № 3486 повторної судової інженерно-технічної експертизи у справі, складений судовим експертом ОСОБА_18 (а.с. 68-112 т. 4). Враховуючи, що з урахуванням меж позовів істотне значення для вирішення справи мають передусім обставини, повязані зі взаємним розташуванням земельних ділянок за адресами: с. Гребля, № 4 (ділянка № 4, ОСОБА_2Ю.) і № 5 (ділянка № 5, ОСОБА_1І.), проходженням межі між ними та відповідне землекористування, з даних, зафіксованих висновком експерта, убачається, зокрема, наступне:

- фактична площа земельної ділянки № 4 становить 1477,4 кв. м, периметр 332,02 м, площа ділянки № 5 становить 1941,7 кв. м, периметр 334,13 м;

- земельні ділянки № 4 і № 5 межують фактично між собою по лінії між пронумерованими експертом поворотними точками, починаючи з боку дороги від точки № 46 і далі послідовно до кожної наступної точки №№ 45, 44, 43, 42, 41, 40, 39, 38, 37, 36, 35, 34, 33, 32, 31, 30, 29, 28, 27, 26, 25, 24;

- фактична межа між ділянками має криволінійну форму (є ламаною лінією), ділянки по всій довжині прилягають одна до одної, розходження в плані між ними немає, у місцях, де відсутня огорожа, фактичну межу прийнято в конфігурації, яка залежить від конкретної ситуації: в місці розташування житлових будинків, де відсутня огорожа, фактична межа прийнята по стіні житлового будинку № 4, оскільки в цьому місці власником домоволодіння № 5 влаштовано мощення з бруківки аж до стіни будинку № 4; в місці, де закінчується бруківка, але огорожа відсутня, фактичну межу прийнято у створі далі наявної огорожі із сітки-рабиці; в задній частині будинковолодінь, де огорожа відсутня, фактичну межу прийнято у вигляді прямих ліній між установленими залізобетонними стовпчиками;

- фактична межа між будинковолодіннями проходить починаючи з початку будинковолодінь (від головної дороги): 6,22 м по огорожі з плаского шиферу із бетонним цоколем, 0,14 м по деревяній огорожі, 14,47 м по стіні будинку № 4, 0,57 м по мощенню з бруківки, 0,87 м межа без огорожі в створі далі наявної огорожі із сітки-рабиці, 35,89 м по огорожі, влаштованій із сітки-рабиці на металевих стовпах, 93,38 м по лінії між залізобетонними стовпчиками;

- межа між земельними ділянками, зафіксована Державними актами від 16.10.1997 серії ЗК № 005-14026 (лінія Б-В) і серії ЗК № 005-14027 (лінія Д-А) на право приватної власності на землю, складається з трьох прямолінійних відрізків довжинами 30,8 м, 60,8 м і 58,1 м, разом 149,7 м, за фізичними параметрами (по довжині) ці відрізки меж земельних ділянок відповідають одні одним, конфігурації та параметри меж у державних актах за цими лініями відповідають одні одним;

- межа між земельними ділянками № 4 і № 5, зафіксована Технічною документацією із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки в с. Гребля, № 4 Іршавського району, що позначена у ній лінією А-Г, за фізичними параметрами (загальна довжина і окремі відрізки), має такі ж значення, що і межа, відображена в Державному акті від 16.10.1997 серії ЗК № 005-14026 по лінії Б-В, а саме: 30,8 м, 60,8 м і 58,1 м, разом 149,7 м, однак, інші значення мають кути поворотних точок;

- конфігурація земельної ділянки № 4 за державним актом і її конфігурація за технічною документацією із землеустрою відрізняються між собою, межа, позначена в державному акті лінією Б-В, є, умовно, більш «ввігнутою», ніж межа, позначена в технічній документації лінією А-Г, яка є, умовно, більш «прямою», «ввігнутість» направлена по краях земельної ділянки в напрямку будинковолодіння № 3, відповідно, умовна «дуга вигину» (виступ) спрямована в напрямку ділянки № 5;

- фактичне землекористування ділянками № 4 і № 5 та фактична межа між ними не відповідають державним актам на землю і технічній документації із землеустрою, виготовленій щодо ділянки № 4, при цьому:

- фактично земельні ділянки мають, умовно, більш рівну конфігурацію, тоді як згідно з державними актами їх конфігурація є, умовно, більш «викривленою», «ввігнутою»;

- земельна ділянка, якою фактично користуються власники будинковолодіння № 5, накладається на земельну ділянку, яка відповідно до державного акту відноситься до будинковолодіння № 4;

- накладання в плані ділянки № 5 на ділянку № 4 (фактичне використання власниками будинковолодіння № 5 земельної ділянки, яка відноситься до будинковолодіння № 4) має місце і у разі, якщо береться до уваги межа, встановлена та зафіксована державними актами на суміжні ділянки, і у разі, якщо береться до уваги межа, зафіксована технічною документацією із землеустрою, виготовленою щодо ділянки № 4, у цих випадках має місце лише різниця у параметрах накладання;

- якщо береться до уваги межа, встановлена та зафіксована державними актами на суміжні ділянки, накладання має місце по всій довжині межі, має, умовно, вигнуту серпоподібну форму і займає площу 156,75 кв. м;

- якщо береться до уваги межа, зафіксована технічною документацією із землеустрою щодо ділянки № 4, накладання має місце у передній частині домоволодінь (від дороги), становить вузьку смугу неправильної геометричної форми, замкненої ламаною лінією, і займає площу 21,25 кв. м;

- конфігурація земельної ділянки № 4, що відображена в технічній документації із землеустрою, є наближеною до фактичного землекористування та фактичної конфігурації цієї ділянки, а розбіжність між фактичним (реальним) землекористуванням і конфігурацією ділянки за технічною документацією, якщо йдеться про обставини, що мають значення в справі відповідно до меж позовів, стосується саме накладання у передній частині домоволодінь (від дороги);

- розбіжності між параметрами земельних ділянок, що зазначені в державних актах, і фактичним землекористуванням та даними, зафіксованими технічною документацією із землеустрою, пояснюються передусім тим, що на час складання відповідної технічної документації та видачі державних актів (1997 рік) конфігурація земельних ділянок могла відображатися неточно, з відхиленнями в кутах поворотних точок, що може пояснюватися застосуванням неточних, недосконалих засобів вимірювання, певними помилками в замірах тощо, окремі неточності могли бути допущені і при складанні технічної документації із землеустрою, втім, у межах, в яких розглядається справа, на такі конкретні неточності не вказується, а абриси щодо будинковолодінь № 4 і № 5, на які посилалися сторони, мають значні технічні розбіжності, недоліки та неповноту, у звязку з чим належна привязка до цих абрисів і встановлення відповідних даних на підставі абрисів не є можливими, оскільки, зокрема, їх застосування взагалі означало б наявність розриву між межами домоволодінь у передній частині (від дороги) від 23 см до 33 см;

- бетонний фундамент (цоколь) із огорожею з плаского шиферу довжиною близько 6,22 м у передній частині домоволодінь (від вулиці) є фактичною межею між земельними ділянками № 4 і № 5 відповідно до реального землекористування, однак, знаходиться на частині земельної ділянки, яка у плані входить до площі накладання ділянки № 5 на ділянку № 4, і, виходячи з параметрів, установлених державними актами, розташований на відстані від 0 см до 0,72 см від межі углиб ділянки № 4, а виходячи з параметрів, установлених технічною документацією, розташований на відстані від 0 см до 0,57 см від межі углиб ділянки № 4;

- два (а не три) кущі винограду знаходяться на частині земельної ділянки, яка у плані входить до площі накладання ділянки № 5 на ділянку № 4, і розташовані на ділянці № 5 на відстані близько 0,18 і 0,19 м від фактичної межі між ділянками, а виходячи з параметрів, установлених державними актами, розташовані на відстані близько 0,3 м і 0,42 м від межі за державними актами углиб ділянки № 4, виходячи з параметрів, установлених технічною документацією, розташовані на відстані від 0,2 м і 0,3 м від межі углиб ділянки № 4;

- мощення з бруківки влаштоване у передній частині двору (від дороги) двору будинковолодіння № 5 до будівлі літньої кухні, частина мощення знаходиться на земельній ділянці, яка у плані входить до площі накладання ділянки № 5 на ділянку № 4, виходячи з параметрів, установлених державними актами, найширша частина входження мощення з бруківки в зону накладання (біля літньої кухні) становить близько 1,43 м, площа входження бруківки в зону накладання становить 17,23 кв. м, виходячи з параметрів, установлених технічною документацією, найширша частина входження мощення з бруківки в зону накладання (біля літньої кухні) становить близько 0,94 м, площа входження бруківки в зону накладання становить 12,32 кв. м;

- будка для пса ніяким чином не звязані із землею, є рухомим майном і може бути переміщена без будь-якої шкоди для неї.

02.09.2016 від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло датоване 01.09.2016 клопотання про врахування при розгляді справи того, що, як зазначено в клопотанні, експерт ОСОБА_18 передав доньці сторони проект висновку судової експертизи № 3486 у даній справі із пропозицією посприяти в результаті експертизи, до клопотання додано зазначені матеріали, які, втім, не містять дати їх складання та підпису експерта ОСОБА_18 (а.с. 1-67 т. 4).

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_9 і адвокат ОСОБА_8 заявили клопотання про призначення в справі повторної судової інженерно-технічної експертизи. Мотивували тим, що експертний висновок, складений судовим експертом ОСОБА_18, є недостовірним, оскільки проведення повторної судової експертизи було апеляційним судом доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, а не експерту ОСОБА_18, який не є фахівцем цього інституту; напередодні складання експертного висновку та подання його до суду експерт ОСОБА_18 зустрічався із донькою сторони, надав вищезгаданий висновок та пропонував своє сприяння у результаті експертизи, чого не мав права робити, у разі негативної відповіді начебто стверджував, що експертиза буде не на користь цієї сторони; надані суду документи у частині висновків експертизи повністю відповідають висновку, що був надісланий суду експертною установою. Тож при проведенні експертизи мало місце порушення вимог законодавства, тому експертний висновок не може братися до уваги і сторона просить призначити в справі повторну судову інженерно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити ті самі питання, що ставилися раніше апеляційним судом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд у судовому засіданні 21.12.2016 установленим порядком допитав судового експерта ОСОБА_18 У це засідання ані ОСОБА_1, ані її представники не зявилися, адвокат ОСОБА_8 просив відкласти розгляд справи у звязку із зайнятістю в інших справах, ОСОБА_1 і представник ОСОБА_9 всупереч обовязку, встановленому ст. 27 ч. 1, ст. 77 ч. 2 ЦПК України, про причини своєї неявки до суду не повідомили, отже, не зявилися без поважних причин. Сторона ОСОБА_2 зявилася в повному складі. З огляду на такі обставини та беручи до уваги, що в попередньому судовому засіданні питання виклику судового експерта і дата судового розгляду були узгоджені за участю, в т.ч., адвоката ОСОБА_8, клопотання про відкладення розгляду справи було відхилене як необґрунтоване.

Судовий експерт ОСОБА_18 повідомив суду, що сам він є фаховим експертом, має відповідні кваліфікацію та повноваження, виконати експертизу в цій справі йому доручив ЛНДІСЕ, із яким він має договірні стосунки. У процесі виконання експертизи він за необхідністю спілкувався з обома сторонами, в тому числі, не виключає, що йому могли телефонувати й із боку сімї ОСОБА_1, тому донька ОСОБА_1 могла йому зателефонувати, як і інші, але він нікому нічого не пропонував, про результат експертизи не повідомляв, пояснити як у сторони опинилися матеріали до висновку експертизи конкретно не може, однак, припускає, що такі могли опинитися у сторони внаслідок її протиправних дій і поза його волею. Вважає, що коли б сторона мала сумніви в його обєктивності, вона могла заявити відвід.

Стосовно суті експертного висновку у взаємозвязку з іншими матеріалами справи експерт ОСОБА_18 повністю підтвердив зміст висновку та пояснив, зокрема, що:

точка, від якої з боку дороги починається спільна межа між земельними ділянками в с. Гребля, № 4 і № 5, співпадає у державних актах на землю (а.с. 96,97 т. 1 та ін.), у технічній документації із землеустрою, де вона має номер «1» (а.с. 106, 107 т. 1 та ін.) і у матеріалах експертного висновку, де вона має, залежно від конкретних обставин, номери «46», «10», «1» або позначена без нумерації (а.с. 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 109, 112 т. 4 та ін.), спору щодо розташування цієї точки немає (у подальшому точка № 1);

як за державними актами, так і за технічною документацією із землеустрою, межа, що починається із точки № 1, має форму прямої лінії довжиною 30,8 м до наступної поворотної точки (у технічній документації точка № 11), ця межа прямою лінією доходить до стіни літньої кухні, належної до будинковолодіння № 5 в с. Гребля (а.с.110, 111 т. 4).

Попри обґрунтоване застереження судового експерта ОСОБА_18 у його висновку щодо відсутності належних підстав для врахування абрисів земельних ділянок для встановлення їх дійсних технічних параметрів, а також попри те, що технічні матеріали будівельних паспортів та інвентаризаційних справ не є правовстановлюючими документами щодо земельних ділянок, ними не оформлюються відповідні права і т.ін., і в цих документах межа між земельними ділянками № 4 і № 5 в с. Гребля у спірній в цій справі частині фіксувалася як пряма лінія (а.с. 217, 219 т. 1 та ін.).

Вирішуючи після допиту експерта та з урахуванням його результату клопотання сторони про призначення ще однієї повторної судової інженерно-технічної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в клопотанні з мотивів, наведених в ухвалі апеляційного суду від 21.12.2016. Судом враховано, серед іншого, що у клопотанні від 01.09.2016 ОСОБА_1 посилалася на обставини, які, як вона стверджувала і як це випливає зі змісту звернення, мали місце у серпні 2016 року, тобто, до моменту складення судовим експертом ОСОБА_18 висновку (15.09.2016). Сторона вправі за наявності для того обґрунтованих підстав заявити відвід судовому експерту, якщо є підстави вважати його прямо чи побічно заінтересованим у результаті розгляду справи, сумніватися в його обєктивності та неупередженості, або є інші передбачені законом підстави для відводу (ст. 20 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 22, 24 ЦПК України). Такий відвід експерту не був заявлений, а доводи щодо допустимості експертного висновку як доказу в справі оцінюються судом під час вирішенні справи по суті.

Зміст наявних у справі експертних висновків, складених судовими експертами ОСОБА_17 та ОСОБА_18, їх пояснення, надані апеляційному суду, інші матеріали справи в сукупності не залишають сумнівів у тому, що для призначення повторної судової інженерно-технічної експертизи були передбачені законом підстави, а проведення такої експертизи викликалося необхідністю належного зясування фактів і обставин, що мають істотне значення в справі. Під час проведення повторної судової експертизи було із наведенням конкретного обґрунтування встановлено, що попередній висновок експерта є неповним, містить істотні помилки щодо параметрів землекористування тощо. Тому Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 07.07.2014 № 04-07/14, складений судовим експертом ОСОБА_17, не відображає дійсних обставин справи, а в певній частині й суперечить їм, і відхиляється апеляційним судом як неналежний доказ (ст. 58 ч. 1 ЦПК України).

Натомість технічні параметри, що були встановлені експертним висновком від 15.09.2016 № 3486, ніким не заперечувалися, не оспорювалися по суті, щодо цього не наводилися жодні обставини, які б у технічному плані ставили під сумнів дані, встановлені висновком, вказували б на невідповідність висновку обставинам справи, наявним у ній доказам у межах судового розгляду саме в цій справі. У призначенні ще однієї повторної судового експертизи відмовлено, судовий експерт несе особисту юридичну відповідальність за зміст висновку та за свої дії, попереджений про таку, обставини щодо неправомірності дій експерта, які наводилися стороною, не знайшли свого належного підтвердження, показання експерта з цього приводу не спростовані, тому відповідні твердження наразі залишаються припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Тож для повязування питання відповідальності експерта як такого із фактичними обставинами, зафіксованими у складеному ним висновку, на час вирішення апеляційним судом підстав немає, відповідні факти і обставини, за умови належного доведення їх наявності, знаходяться за межами спору, що на даний час розглядається.

Таким чином, підстава, з якої ОСОБА_1 предявила первісний позов, а саме порушення її прав унаслідок захоплення сусідкою ОСОБА_2 частини її земельної ділянки із наступним юридичним оформленням цього факту відповідною технічною документацією із землеустрою, рішенням органу місцевого самоврядування та подальшою державною реєстрацією права власності на землю, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами. При вирішенні справи слід враховувати презумпцію правомірності набуття права власності на землю, належності відповідних документів та правомірності і добросовісності дій попередніх власників земельних ділянок (спадкодавців), тому слід констатувати, що офіційно встановлена і погоджена власниками межа між відповідними земельними ділянками у спірній зараз частині мала форму прямої лінії і спору між попередніми власниками стосовно цього не було, що визнано сторонами та відповідає обставинам справи. Ця межа зафіксована державними актами, які є офіційними документами, що посвідчують право власності на землю саме в тих параметрах, які в них відображені, державні акти як документи щодо права власності на землю мають перевагу над іншими документами, міркуваннями, показаннями тощо, які не встановлюють і не посвідчують відповідного права. Державні акти на час розгляду справи підлягають врахуванню, їх незаконна ревізія недопустима, з урахуванням змісту цих документів і, водночас, враховуючи час їх оформлення і дійсні обставини щодо землекористування була виготовлена технічна документація із землеустрою.

Усні міркування стосовно фактичної межі між земельними ділянками, інші матеріали, які не є правовстановлюючими документами щодо земельних ділянок, проте, в яких може йтися, зокрема, про існування фактичної межі між ділянками по паркану із фундаментом у передній частині домоволодінь (від дороги), не встановлюють офіційним порядком відповідну межу та не можуть спростовувати інших належних документів. Такі обставини можуть вказувати, наприклад, на усну домовленість власників щодо фактичного використання земельних ділянок, проходження фактично (на місцевості) межі між ними, проте, якщо таке усне волевиявлення не оформлене документально відповідно до закону, не усувають фактів і параметрів, визначених правовстановлюючими документами на землю, не дають жодних переваг порівняно із ними, не можуть позбавити відповідного власника права вимагати встановлення документально визначеної межі, не позбавляють його права власності тощо.

Поза тим, ОСОБА_1 предявила неконкретну вимогу, не зазначивши у ній необхідних технічних параметрів земельної ділянки (її частини), яку вважала захопленою та яку вимагала повернути, жоден доказ у справі не вказує на таке захоплення землі, у справі такого конкретного факту не було ані наведено стороною, ані встановлено судом першої інстанції, який, утім, зобовязав ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1, невизначену конкретно земельну ділянку (її частину), тобто, виходив із довільного припущення і на цій підставі ухвалив рішення про фактичне позбавлення особи права власності на землю, що є неприпустимим і невірним по суті, і, крім того, виключало можливість виконання рішення суду відповідно до закону, що є однією з умов власне його законності (ст. 60 ч. 4, ст. 368 ЦПК України).

Тим часом, право власності на землю підлягає захисту, і, оскільки захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 та відповідного цьому порушення права позивача за первісним позовом немає, ОСОБА_1 із наведених нею підстав не має права вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 права на земельну ділянку, і, відповідно, права вимоги про визнання недійсним, скасування рішення органу місцевого самоврядування, інших документів і дій, якими право ОСОБА_2 на землю оформлене, безвідносно до того, вважає ОСОБА_1 такі рішення, документи і дії законними, чи ні. За наведених вище обставин, право ОСОБА_2 не могло залежати від відсутності погодження суміжним землекористувачем, який відповідних підстав не мав і не довів, межі, орган місцевого самоврядування прийняв рішення без урахування відсутності відповідної згоди ОСОБА_1, питання законності зазначених позивачем за первісним позовом рішення, документів і дій не лежать у площині захисту власне земельних прав цього позивача за вимогами, предявленими з наведених ним у заяві підстав.

Беручи до уваги, що для задоволення первісного позову у суду першої інстанції належних підстав не було, у ньому слід було відмовити, що тягне відповідні правові наслідки для вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на землю.

Вирішуючи питання, повязані із накладанням у плані земельної ділянки, належної до будинковолодіння № 5 у с. Гребля, на земельну ділянку, належну до будинковолодіння № 4 у с. Гребля, і ті, що випливають із цього факту, колегія суддів виходить із наступного.

Факт такого накладання в плані земельних ділянок доведений, установлений і наразі не викликає сумнівів. Беручи до уваги час виготовлення державних актів на землю і обставини фактичного землекористування, колегія суддів констатує, що конфігурація земельної ділянки № 4 в с. Гребля, що відображена в технічній документації із землеустрою, є найбільш наближеною до фактичного землекористування та фактичної конфігурації цієї ділянки, а розбіжність між реальним землекористуванням і конфігурацією ділянки за технічною документацією, якщо йдеться про обставини, що мають значення в справі відповідно до меж зустрічного позову, стосується саме накладання у передній частині домоволодінь (від дороги). Обставини, повязані із проходженням межі між земельними ділянками та землекористуванням після зверненої до дороги (фасадної) стіни літньої кухні, розташованої на ділянці № 5 в с. Гребля (до кінця ділянок), знаходяться за межами даного зустрічного позову і не розглядаються (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Якщо береться до уваги межа, встановлена та зафіксована державними актами на суміжні ділянки, накладання має місце по всій довжині межі, має, умовно, вигнуту серпоподібну форму і займає площу 156,75 кв. м, а якщо береться до уваги межа, зафіксована технічною документацією із землеустрою щодо ділянки № 4, накладання має місце у передній частині домоволодінь (від дороги), становить вузьку смугу неправильної геометричної форми, замкненої ламаною лінією, і займає площу 21,25 кв. м. Оскільки землекористування, що зафіксоване технічною документацією із землеустрою щодо ділянки № 4, у місці проходження межі із ділянкою № 5 майже збігається із фактичним землекористуванням у місці проходження межі (за винятком вищевказаної розбіжності), причини появи обставин, через які є відмінності між параметрами, зафіксованими державними актами, і тими, що зафіксовані технічною документацією, заслуговують на увагу та враховують динаміку землекористування в часі, апеляційний суд вважає таким, що відповідає обставинам даної справи та справедливим застосування в спорі саме параметрів, установлених технічною документацією із землеустрою щодо ділянки № 4 в с. Гребля. Таке, крім іншого, є значно менш обтяжливим для сторони ОСОБА_1 порівняно із параметрами, встановленими на підставі державних актів на землю, за якими площа накладання є більшою ніж у сім разів і охоплює всю довжину ділянки.

Слід визнати доведеним і встановленим, що бетонний фундамент із огорожею з плаского шиферу, два (а не три) кущі винограду, мощення з бруківки влаштоване у передній частині двору (від дороги) двору будинковолодіння № 5 у с. Гребля до будівлі літньої кухні та будка для пса знаходяться на частині земельної ділянки, яка у плані входить до площі накладання ділянки № 5 у с. Гребля на ділянку № 4 у с. Гребля, тобто, знаходяться в межах земельної ділянки, право власності на яку оформлене за ОСОБА_2 Власник заперечує правомірність розташування цих обєктів на його земельній ділянці і на реалізацію свого права вимагає судовим порядком усунути перешкоди у здійсненні свого права власності, зобовязавши ОСОБА_1, яка не усуває перешкоди в позасудовому порядку, звільнити земельну ділянку від цих обєктів, прибрати їх за межу ділянки. Ці вимоги власника правомірні і підлягають задоволенню частково, позаяк їх задоволення у конкретизованому відповідно до встановленого в справі вигляді передбачає, що відповідачу належить прибрати два, а не три кущі винограду, у частині задоволення вимоги про звільнення ділянки від третього куща винограду належить відмовити, відповідні обєкти відповідачу слід прибрати за межу, визначену технічною документацією із землеустрою, яка проходить від дороги по лінії, визначеній цією документацією від точки № 1 і до стіни літньої кухні, розташованої на його земельній ділянці.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкод у відновленні межі між суміжними земельними ділянками № 4 і № 5 у с. Гребля, колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке. Зазначена вимога поставлена першою, другою поставлена вимога про вчинення відповідачем реальних дій, спрямованих на фізичне усунення перешкод у здійсненні права власності на землю. Апеляційний суд виходить із того, що в даному конкретному випадку визначальною є друга позовна вимога, задоволення і фактичне виконання якої означає реальне звільнення земельної ділянки позивача від майнових обєктів відповідача (перешкод), що, в свою чергу, означає відсутність (зникнення) перешкод для відновлення межі між земельними ділянками. Тобто, у застосованій позивачем правовій конструкції позову перша вимога по суті поглинається другою і окремого вирішення не потребує, у задоволенні цієї вимоги не відмовлено, оскільки вирішення другої вимоги повністю забезпечує поновлення і захист права. Окрім цього, відповідна вимога була спрямована на майбутнє (щодо обставин, стосовно яких невідомо, настануть вони, чи ні), а за наявності для того підстав власник земельної ділянки не позбавлений права і можливості у майбутньому, якщо будуть вчинятися перешкоди у відновленні (встановленні) межі, вимагати судовим порядком захисту свого права шляхом предявлення, зокрема, негаторного позову.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України, апеляцію ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, у первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити частково, усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою в частині, прилеглій до домоволодіння № 4 з боку домоволодіння № 5 у с. Гребля, по лінії, визначеній технічною документацією із землеустрою, починаючи з боку дороги від точки № 1 і до стіни літньої кухні, належної до домоволодіння № 5 у с. Гребля, зобовязавши ОСОБА_1 демонтувати фундамент із огорожею, демонтувати до лінії бруківку, звільнити ділянку від двох кущів винограду та перенести будку для пса за визначену вказаною лінією межу на свою земельну ділянку, відмовивши в решті зустрічного позову щодо конкретного майнового обєкта.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Іршавського районного суду від 24 лютого 2015 року скасувати, у первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Греблянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області та Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області про скасування рішення, зобовязання вчинити дії, повернення земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на землю задовольнити частково:

усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною до будинку № 4 у с. Гребля Іршавського району земельною ділянкою в частині, прилеглій до домоволодіння № 4 з боку домоволодіння № 5 у с. Гребля Іршавського району, по лінії, визначеній Технічною документацією із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленою ОСОБА_2 у листопаді 2012 року, починаючи з боку дороги від точки № 1 і до стіни літньої кухні, належної до домоволодіння № 5 у с. Гребля, зобовязавши ОСОБА_1 демонтувати розташований у цій частині земельної ділянки фундамент із огорожею, демонтувати до зазначеної лінії встановлену на земельній ділянці бруківку, звільнити ділянку від двох кущів винограду та перенести будку для пса за визначену вказаною лінією межу на земельну ділянку, належну до домоволодіння № 5 у с. Гребля.

У решті зустрічного позову відмовити.

За результатом вирішення справи стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат по оплаті: судового збору 236,50 грн, судової інженерно-технічної експертизи 11088,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді