Справа № 505/3790/16-ц
Провадження № 2/505/2023/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 26.10.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 03.01.2016 року помер його батько - ОСОБА_2, який на день смерті мешкав у с. Качурівка, Подільського (Котовського) району Одеської області.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,16 га, яка розташована на території Качурівської сільської ради Котовського району Одеської області. Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Р1 №491567 від 20 травня 2003 року.

Він є спадкоємцем після смерті батька. Він був зареєстрований з ним на день смерті, проживав, та ввели з ним спільне господарство. Батько залишив заповіт на його імя посвідчений Качурівською сільською радою 25 серпня 2011 року, №16.

Крім нього інших спадкоємців не має.

У встановлений законом 6-місячний термін він не звернувся до нотаріальної контори, а після скінчення терміну звернувся до нотаріуса, оскільки був зареєстрований з батьком на момент смерті. Після смерті батька він фактично вступив в управління та володіння названим майном, що у відповідності до ст. 1268 Цивільного кодексу України є дією, яка свідчить про прийняття спадщини.

В липні цього року він звернувся до нотаріуса, але йому в усній формі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадщину так як оригінал Державного акту на земельну ділянку було загублено, та в державному акті відсутній кадастровий номер. Відновити його він не має змоги.

У звязку з цимпросив постановити рішення суду яким визнати за ним, ОСОБА_1, іпн., як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті - ОСОБА_2, померлого 03.01.2016 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 4,16 га, яка розташована на території Качурівської сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Р1 №491567 від 20 травня 2003 року.

Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій на позові наполягав.

Представник Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не зявився, але надав заяву, у якій прооти позову не заперечував та просив розглянути справу у відсутність представника сільради.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім визнання сторонами обставин цієї справи, ці обставини підвтерджуються письмовими доказами долученими до справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 03 січня 2016 року у віці 71 року в с. Качурівка Котовського району Одеської області помер ОСОБА_2 (актовий запис №52), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №440499 від 14.01.2016 року.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку площею 4,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Качурівської сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №491567, виданого 20.05.2003 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 28.02.2003 року №77/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 7 №287К/03, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією цього акту, що долучена до справи.

Згідно довідки управління держгеокадастру у Котовському районі Одеської області №48/86-16 від 19.12.2016 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області з урахування індексації станом на 01.01.2016 року становить 131047,20 грн.

ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 25 серпня 2011 року секретарем Качурівської сільської ради Котовського району Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №16, згідно заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,16 га на території Качурівської сільської ради, державний акт серії Р1 №491567.

Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Позивач який є сином померлого, являється спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину батька на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою виконкому Качурівської сільської ради №412 від 10.10.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 дійсно постійно проживав на був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня своєї смерті 03 січня 2016 року. Також за цією адресою у цьому житловому будинку на момент смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований, та проживає і зареєстрований по даний час син померлого ОСОБА_1 Інших осіб зареєстрований за цією адресою не має.

Згідно листа завідуючого Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 №4586/01-16 від 03.11.2016 року, спадкова справа щодо померлого ОСОБА_2, який помер 03 січня 2016 року, не заводилась.

Проте, позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку на земельну ділянку площею 4,16 га на території Качурівської сільської ради, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, та відсутністю кадастрового номеру на земельну ділянку.

Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно розяснення державного нотаруса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 позивачу рекомендовано звернутись до суду щодо спадкування, оскільки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкову земельну ділянку та відсутній кадастровий номер. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня.

Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного закону позивач також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2003 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 396 ЦК України щодо захисту речових прав на чуже майно визначає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належно оформлених документів щодо спадкової земельної ділянки, позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст.16, 328, 392,1218,1222,1225,1261,1265,1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, іпн., як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті - ОСОБА_2, померлого 03.01.2016 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 4,16 га, яка розташована на території Качурівської сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Р1 №491567 від 20 травня 2003 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я