Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Володимирецького районного суду від 06 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимирецького районного суду від 06 травня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1, аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.12.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням процесуального права та з упереджених і формальних міркувань. Зазначає, що таке рішення суперечить ст.ст.123,212,213 ЦПК України та ст. 129 Конституції України.

Вказує, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15 право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка незабезпечена прожитковим мінімумом. В даному випадку позивачка отримує пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум, що було встановлено в судовому засіданні.

Зазначає, що задовольняючи позов суд 1-ї інстанції послався у мотивувальній частині свого рішення на письмові пояснення невідомих та незрозумілих таємних свідків.

Окрім того, відповідач також є непрацездатною особою пенсійного віку, що було встановлено в процесі розгляду справи, однак не знайшло відображення у сумнівному рішенні.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилася без поважних причин, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

________________________________________________________________________________________________ Справа 556/1981/15-ц Головуючий у 1-й інст. Іванків О.В. Провадження №22-ц/787/1252/2016р. Доповідач Боймиструк С.В.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.12.2015 року, суд першої інстанції взяв до уваги істотну різницю у доходах сторін, тривалий час (понад 42 роки) їх перебування у шлюбі, а також стан здоров'я позивачки.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебувають у шлюбі зареєстрованому 02 вересня 1973 року виконавчим комітетом Синюхінобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, актовий запис №15 (а.с.3).

Відповідно до пенсійного посвідчення серія АГ №56043, ОСОБА_1, 18.03.1954р.н. є пенсіонеркою за віком (а.с.30).

Згідно довідки УПФ України у Володимирецькому районі№2442 від 24.12.2015 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України у Володимирецькому районі та щомісячно отримує пенсію в розмірі 1544,53 грн. (а.с.26).

Відповідно до епікризів №7129, 5467, 6970 ДЗ СМСЧ №3 м. Кузнецовськ, витягу із історії хвороби №7105362 від 14.12.2012 року, виписки із медичної картки №710 від 06.12.2013 року, довідки №6970 від 21.12.2015 року, ОСОБА_1, проходила стаціонарне лікування з діагнозами гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертонічний криз, дифузний кардіосклероз, дисметаболічна кардіоміопатія ІХС, вузловий зоб, хронічний гастрит, хронічний холецистит (а.с.4,5,6,7,17).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що позивач по справі досягла пенсійного віку та приймаючи до уваги незадовільний стан її здоров'я, прийшов до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги чоловіка.

Відповідач ОСОБА_3 згідно з довідок №148 від 21.01.2016 року та №159 від 04.05.2016р., виданих Володимирецьким обєднаним управлінням ПФУ, в 2015-2016 роках отримував пенсію, що становила від 8084,59 грн. до 10183,20 грн. (а.с.29, 53).

Задовольняючи позов частково суд 1-ї інстанції виходив з того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з потреби позивачки в матеріальній допомозі, її непрацездатності, що отримані нею доходи не забезпечують її потреб, зважаючи на необхідність постійних витрат на лікування та матеріальної можливості відповідача сплачувати такі аліменти.

Однак, місцевим судом при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано диспозицію норми матеріального права на підставі якої заявлялись позовні вимоги, а й правову позицію, висловлену ВСУ у постанові №6-3066цс15 від 13.04.2016р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до вищенаведеної правової позиції, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як вбачається з матеріалів справи розмір пенсії за віком позивачки становить 1544,53 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено на 2015 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2015 року 949 грн., з 1 вересня 1 074 грн..

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року 1 074 грн., з 1 травня 1130 грн., з 1 грудня 1208 грн.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої ст. 75 СК України.

На відміну від обовязку батьків брати участь в додаткових витратах на неповнолітню дитину передбаченого ст.185 СК України чи повнолітніх дітей на непрацездатних батьків викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю передбачених ст.203 СК України, такого обовязку на одного із подружжя законом не покладено.

Враховуючи викладені обставини, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 606,32 грн. за подачу апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Керуючись п.2 ч.1.ст. 307, ст. 309, ст.ст. 313-314, 316, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 06 травня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати - збір за подачу апеляційної скарги в сумі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді:

.