Справа №451/1127/16-ц
Провадження № 2/451/478/16
РІШЕННЯ

іменем України

21 жовтня 2016 року

м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого-судді Крет А.І.

при секретарі Загайській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехів, цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся через свого представника ОСОБА_1 до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 25 серпня 2006 року в селі Гоголів Радехівського району Львівської області померла матір позивача ОСОБА_3.

Як стверджує представник позивача, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8555 га, розташованих на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області.

За твердженням представника позивача, на випадок своєї смерті спадкодавець особистого розпорядження у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і обєктом спадкового договору.

Представник позивача зазначає, що протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, він фактично постійно проживав на час смерті разом із спадкодавцем.

Представник позивача також вказує, що нотаріус в усній формі відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності у позивача документального підтвердження обставини його, як спадкоємця, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Адже лише 31 жовтня 2008 року зявилася відмітка у вигляді відповідного штампу з написом в паспорті позивача про зареєстроване місце проживання позивача за тією ж адресою, за якою спадкодавець постійно проживав до моменту своєї смерті. В той же час, як було зазначено раніше, позивач станом на час відкриття спадщини (25 серпня 2006 року) постійно проживав разом із спадкодавцем за наступною адресою: вулиця Івана Франка, будинок 66, село Гоголів, Радехівський район, Львівська область, Україна.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 25 серпня 2006 року ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8555 га, розташованих на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Позивач до суду не зявився, хоча була належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач до суду свого представника не направив, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Проте, подав заяву про розгляд справи за відсутності своїх представників, позов визнає.

Суд вважає, що неявка сторін та їх представників, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглянути таку заяву по суті за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 серпня 2006 року в селі Гоголів Радехівського району Львівської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8555 га, розташованих на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІЛВ № 094565, виданого 23 січня 2001 року Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11437.

Відповідно до даних вищезгаданого правовстановлюючого документу на землю спадкодавцю належали на праві приватної власності 3 (Три) земельні ділянки: № 1 площею 1,4860 га, № 2 площею 0,1962 га та № 3 площею 0,1733 га.

Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що спадкодавець за свого життя заповіту не складав. Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд приходить до висновку, що спадкування позивачем відбувається за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач доводився спадкодавцю рідним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЯР №524614 виданим 10.10.1956 року, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини позивач заяви нотаріусу про прийняття спадщини не подавав.

Судом також встановлено, що у позивача існують складнощі у доведенні перед нотаріусом обставини прийняття спадщини шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. Це зумовлено тим, що штамп у паспорті позивача про реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 датований 31 серпня 2008 року. Тобто, більш як через 2 (Два) роки після відкриття спадщини.

Водночас, з довідки виконавчого комітету Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області № 711 від 01 серпня 2016 року вбачається, що громадянин ОСОБА_2 проживав без реєстрації за адресою: село Гоголів Радехівського району Львівської області, вулиця Івана Франка, 66 в одному будинку разом із своєю матірю громадянкою ОСОБА_3 до дня її смерті 25 серпня 2006 року.

Водночас, на думку суду, формулювання законодавця саме як «постійно проживав» слід тлумачити не інакше як те, що для встановлення обставини прийняття спадкоємцем спадщини після смерті спадкодавця визначальне значення має саме фактичне проживання спадкоємця на час відкриття спадщини, а не його зареєстроване місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (в редакції, що була чинною станом на час відкриття спадщини) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, що була чинною станом на час відкриття спадщини) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За таких обставин суд погоджується із твердженням сторони позивача, що законодавець хоча і встановлює для фізичної особи обовязок зареєструвати своє постійне місце проживання за певною адресою, проте, він не встановлює наслідків невиконання особою такого обовязку, наприклад, у вигляді неможливості довести обставину такого фактичного постійного проживання чи у іншому вигляді. Оскільки реєстрація місця проживання є лише документальним (зовнішнім) оформленням обставин такого проживання особи.

При цьому суд також враховує, що в силу вимог ч.2 ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, що була чинною станом на час відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. А відтак позивач вважається спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановлений законом строк і належним чином.

В той же час наявність інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину у встановлений законом строк та належним чином, судом не було встановлено. А відтак суд вважає, що Корчинська сільська рада Радехівського району Львівської області, як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, є належним відповідачем у даній справі з огляду на характер спірних правовідносин та підстави заявленого позову.

Судом встановлено, що позивач визнав повністю заявлений стороною позивача позов шляхом подання суду заяви у письмовій формі.

Положеннями ст.174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у ст.ст. 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що представник відповідача, який підписав заяву про визнання позову не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії. Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Отже суд приходить до висновку, що внаслідок відкриття після смерті спадкодавця спадщини, прийнятої позивачем, відбувся перехід від спадкодавця до позивача, як спадкоємця, права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. А відтак, суд вважає, що заявлений у даній справі позивачем позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8555 га, що розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області, шляхом подання через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_4