Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1369/16-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 39 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Словечанської сільської ради про встановлення факту родинних відносин між останнім та ОСОБА_5, яка померла 12.01.2002, як сином і матірю та визнання права власності на житловий будинок № 24 по вул. Госпітальній у с. Словечне Овруцького району, Житомирської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 була матірю ОСОБА_4 і після її смерті відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, який вона заповідала йому. ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та тим, що останній не може документально підтвердити родинних відносин із спадкодавцем, оскільки у його свідоцтві про народження по-батькові вказано «Савович», а у паспорті «Савелійович».

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4, 18.08.1949 р. н., та ОСОБА_5, яка померла 12.01.2002, як сином та матірю. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по вул. Госпітальній, 24, у с. Словечне, Овруцького району, Житомирської області, 1948 року побудови, який належав померлій ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні вищезазначеного позову.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не зясував коло всіх спадкоємців.

ОСОБА_2 зазначає, що вона, як і ОСОБА_4 та їх дві сестри фактично прийняли спадщину, проте лише вона та сестри доглядали за спірним будинком.

У своїх доводах також посилається на норми ЦК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, у 2002 році) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що непрацездатні дружина, батьки і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

При недосягненні згоди між спадкоємцями, що прийняли спадщину, поділ спадкового майна провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з них (ст. 562 ЦК УРСР).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 12.01.2002 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 187861 (а. с. 6). Після смерті останньої відкрилась спадщина на житловий будинок № 24 по вул. Госпітальній, у с. Словечне, Овруцького району, Житомирської області.

Згідно копії заповіту, посвідченого 28.04.1998 секретарем виконкому Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 11, ОСОБА_5 все належне їй майно заповідала своєму сину ОСОБА_4 (а. с. 7).

Згідно копії постанови державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори від 27.05.2016 № 899/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5 у звязку з тим, що спадкоємцем не предявлений правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок та не встановлений факт родинних відносин із спадкодавцем (а. с. 14).

Із копій паспорту МС 783634 та свідоцтва про народження серії ЯТ № 954203, ОСОБА_4 (Савович) народився 18.08.1949 у м. Черніїв, Турійського району, Волинської області. Його матірю та батьком є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а. с. 3, 8).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є сином та матірю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після смерті своєї матері ОСОБА_5 у встановлений законом строк прийняв спадщину у вигляді грошового вкладу з відповідними до нього процентами та компенсаціями, що зберігаються в Овруцькому відділенні Ощадного банку України №2946/050 (а.с.14 звор.)

Задовольняючи позов про визнання права власності на житловий будинок, суд першої інстанції правильно виходив із вищезазначеного, а також з того, що ОСОБА_4 як син спадкодавця, був спадкоємцем першої черги і прийняв спадщину після смерті матері.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, а саме: листів Овруцької державної нотаріальної контори № 958/01-16 від 06.06.2016 та від 19.12.2016 № 2242/01-16 убачається, що спадкова справа після смерті 12.01.2002 ОСОБА_5 не заводилася та спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтв про право на спадщину не зверталися.

Із довідки виконавчого комітету Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 04.04.2016 № 902, спадкодавець була зареєстрована та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня своєї смерті одна (а. с. 9).

Відтак, суд прийшов до вірного висновку про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5, крім ОСОБА_4

Визнати ОСОБА_2 спадкоємицею померлої ОСОБА_5, яка має право на спадщину відповідно до положень ст.535 ЦК УРСР,1963 року колегія суддів не вбачає підстав, оскільки належних і допустимих доказів які б свідчили про прийняття спадщини (фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини) останньою суду не надано.

Із долучених до апеляційної скарги документів лише вбачається, що ОСОБА_2 Н.С.25.01.1939 року народження, пенсіонерка, є дочкою померлої ОСОБА_5 Вона має на праві власності житловий будинок №26 по вул.Госпітальній в с.Словечне Овруцького району Житомирської області, що знаходиться біля спадкового будинку №24 (а.с.36,39,40).

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Рішення суду є законним і обгрунтованим, підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: