Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/225/16-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко З. Б.
Категорія 39 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленого рішення, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Такий висновок суду є правильним, оскільки відповідає вимогам закону і ґрунтується на матеріалах справи.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 у зв'язку з чим відкрилась спадщина.

ОСОБА_2 в позовній заяві вказував на те, що він у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки є юридично необізнаним і вважав, що наявність заповіту, складеного на його ім'я, дає йому всі права на спадкове майно.

В уточнюючій заяві позивач посилався на незадовільний стан здоров'я, а саме на те, що починаючи з 2007 року по теперішній час він постійно хворіє, переніс багато операцій, з 2007 року був інвалідом третьої групи, а на даний час є інвалідом першої групи, потребував та потребує сторонньої допомоги. Вказані обставини позивач вважає поважними та пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 не подав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, навівши відповідні мотиви з посиланням на роз'яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Як вбачається із вказаних роз'яснень, лише тільки непрацездатність особи не може бути визнана поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів наявності перешкод для прийняття позивачем спадщини в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 03 липня 2008 року та в період з 16 липня 2008 року по 10 листопада 2008 року суду не надано.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність судового рішення не впливають. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді