РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/374/16-ц

Провадження № 2/700/200/16

14 липня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкур С.Д.,

за участю секретаря: Сіденко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері за законом, а саме на житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11 лютого 2015 року померла її мати, ОСОБА_5. Вона фактично прийняла спадщину і звернулася до нотаріальної контори про отримання свідоцтва, але постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній, тому за захистом своїх прав звернулася до суду.

В судове засідання 14.07.2016 року, позивачка не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю.

Відповідачі в судове засідання не зявились, направили суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення виходячи з таких підстав.

11 лютого 2015 року померла ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть від 12 лютого 2015 року. Згідно свідоцтва про народження, позивачка є донькою померлої.

Згідно нотаріально посвідченої заяви з спадкової справи №02-14 від 09.06.2015 року, спадкоємець житлового будинку за заповітом померлої ОСОБА_5 ОСОБА_2, відмовився від належної йому частки спадкового майна в користь ОСОБА_1.

За таких обставин, позивачка відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем частки майна померлої після відмови спадкоємця за заповітом в першу чергу за законом, та в силу ч. 2 ст. 1272 ЦК України має право на спадщину.

Згідно свідоцтва про право власності від 15.12.2005 року, житловий будинок №43 по вул. Шевченка в с. Бужанка Лисянського району, Черкаської області, належить на праві власності померлій ОСОБА_5.

Згідно оголошення в газеті «Понад Тікичем» від 11 червня 2016 року, втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ №128610 виданий Бужанською сільською радою на імя ОСОБА_5 вважати недійсним.

Постановою Державного нотаріуса від 01 березня 2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою.

За викладених обставин, у суду не має підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки позивачем надано всі належні та допустимі докази законності та обґрунтованості своїх позовних вимог.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 16, 25, 392, 1261, 1268, 1296, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області, по вул. Шевченка, 43, що належав померлій ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4465 га., в с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області, вул. Шевченка, 43, що належала померлій ОСОБА_5 згідно державного акту серії ЯЕ №128610 від 23 березня 2007 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня проголошення через Лисянський районний суд.

Суддя С. Д. Пічкур