АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/15044/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі по тексту - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що не дотримання порядку досудового врегулювання спору не є підставою для відмови в позові, а тому банк має право звертатися до суду за захистом своїх справ, навіть якщо договором або законом такий порядок не передбачено.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу за відсутності представника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 жовтня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00083213, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25 450,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 04 жовтня 2014 року (а.с.4-7).

Згідно з п.1.6 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлено щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі, визначеному п.4 спеціальної частини договору, а саме 1,75 % від суми кредиту.

Порядок виконання боргових зобов'язань позичальника закріплено у п.2.5 кредитного договору.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору передбачено, що щомісячний платіж передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. Платежі є ануїтетними, тобто регулярні рівні щомісячні платежі.

У відповідності до графіку погашення заборгованості ОСОБА_3 зобов'язаний був здійснювати 4 числа кожного місяця, починаючи із 04 листопада 2011 року, обов'язковий платіж у розмірі 1 327,38 грн. Внаслідок чого в строк до 04 жовтня 2014 року позичальник зобов'язаний був повернути суму у розмірі 47 796,19 грн., що закріплена у додатку № 2 до договору.

Пунктом 4.2. договору зазначено, що у випадку невиконання відповідачем обов'язку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, визначеному в п.8 спеціальної частини договору, тобто 25 % від суми кредиту.

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського обслуговування № BLаЖГА00083213 від 04 жовтня 2011 року, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 04 березня 2016 року становить 23 712,63 грн., яка включає в себе 0,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 0,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 23 712,63 грн. - штраф (а.с.73-74).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів та обґрунтувань на підтвердження наявності та розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_3 станом на 11 серпня 2015 року сплатив 21 635, 52 грн. в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого загальна сума погашення склала 38 296,99 коп. (а.с.14-15).

При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не враховано часткове погашення відповідачем суми заборгованості 06 серпня 2015 року у розмірі 2 000,00 грн., що у відповідності до п.2.5.6 договору мали бути направлені на погашення процентів за користування кредитом, прострочених на строк понад 31 календарний день, та на погашення суми процентів за користування кредитом, прострочених на строк понад 31 календарний день, та на погашення суми комісії за управління кредитом, простроченої на строк понад 31 календарний день.

Згідно п. 2.5.2 договору якщо позичальник перераховує кошти в рахунок виконання своїх боргових зобов'язань через інші уповноважені банки, таке перерахування має бути здійснене не менше ніж за 3 робочих дні до дати настання терміну виконання зобов'язань.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не порушено даний пункт договору, так як грошові кошти станом на 11 серпня 2015 року, на час складання розрахунку заборгованості для подачі позову в суд, були зараховані в рахунок погашення заборгованості. При цьому, сума заборгованості банком не зменшена.

Пунктом 4.2. договору зазначено, що у випадку невиконання відповідачем обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, визначеному в п. 8 спеціальної частини договору, тобто 25 % від суми кредиту.

Крім того, пунктом 3.3.3. загальної частини договору передбачено, що позичальник зобов'язаний у випадку прострочення виконання будь-яких зобов'язань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку, надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

Тобто, враховуючи вище вказані умови кредитного договору, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» мало право нараховувати штраф у розмірі 25% від суми кредиту за умови ненадання позичальником документального підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку, а прострочення виконання боргових зобов'язань за договором мало перевищити 60 календарних днів.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надіслання письмової вимоги банку про повернення суми заборгованості відповідно до вимог п.3.3.3. кредитного договору, а тому з огляду на положення кредитного договору, нарахування 25% штрафу є безпідставним.

Пунктом 4.3. кредитного договору, закріплено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Розмір ставки 0,50%, а також те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.9 спеціальної частини договору.

При цьому, в даному пункті договору також зазначено, що банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Таким чином, банк мав право нараховувати пеню лише до 03 жовтня 2014 року включно, так як кінцевим терміном погашення кредиту було визначено 04 жовтня 2014 року. З огляду на зазначене, нарахування пені за період з 04 квітня 2015 року по 11 серпня 2015 року суперечить положенням договору.

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем неодноразово порушувалися умови нарахування пені, що передбачені п.4.3. кредитного договору, а саме при здійсненні нарахувань штрафних санкцій за період прострочення банк неодноразово враховував вихідні дні, всупереч положенням п.4.3 кредитного договору.

25 серпня 2015 року ОСОБА_3 перераховано кошти у розмірі 7 730,65 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується копією квитанції від 25 серпня 2015 року (а.с.59). За таких обставин ОСОБА_3 виконав свої зобов'язання за кредитним договором у розмірі 48 027,64 грн., що закріплена у додатку №2 до договору (а.с.9-10).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, в порушення вищевказаних норм, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості ОСОБА_3 за договором банківського обслуговування № BLаЖГА00083213 від 04 жовтня 2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги проте, що відповідач вніс свій останні платіж вже після відкриття провадження у справі, але суд не перевірив дану інформацію шляхом витребування у банку актуального розрахунку заборгованості та виписки по рахункам.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Відтак, обов'язок доказування покладений на сторін у справі. Кожна сторона, діючи на власний розсуд, подає ті чи інші докази суду та заявляє клопотання.

Крім того, до ухвалення судового рішення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» скористалося наданими процесуальними правами та уточнило позовну заяву, зменшивши розмір позовних вимог та надавши суду новий актуальний розрахунок.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не дотримання порядку досудового врегулювання спору не є підставою для відмови в позові, як безпідставні, оскільки підставою відмови в позові стало порушення умов кредитного договору щодо порядку нарахування штрафу, а не порушення досудового врегулювання спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16 листопада 2016 року Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіній М.А. було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення. За таких підстав з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 371,26 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в дохід держави судовий збір у сумі 2 371,26 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль