АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Головуючий у 1 - й інстанції: ВиниченкоЛ.М.
22-ц/796/8089/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал», треті особи : Товариство з обмеженою відповідальністю «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання договору споживчого кредитування недійсним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулася у лютому 2015 року.

Зазначала, що між нею та ПАТ «Банк ренесанс капітал» 03.10.2012 року було укладено договір споживчого кредитування № GР-3740079.

Позивач вважала, що спірний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір надрукований таким кеглем, що його неможливо прочитати, невідомо коли і ким підписаний договір, його номер, кількість примірників, відсутня нумерація сторінок та дані про те, що ОСОБА_3 отримувала оригінал договору. Спосіб та форма договору є несправедливими по відношенню до позичальника, відповідач маніпулює своїм становищем, нараховує неустойку за кожен день прострочки, хоча Вона вже виплатила всю суму кредиту та більш ніж 70 % понад тіла кредиту, тому не можна вважати, що інтереси відповідача якимось чином порушені.

Виходячи з цього позивач, згідно своеї заяви про зміну підстав позову, просила суд визнати недійсним договір споживчого кредитування № GР-3740079 від 03.10.2012 року.

18.11.2015 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Перший Український МіжнароднийБанк» та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» (а.с. 108, 109).

В лютому 2016 року представником відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було подано зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № GP-3740079 від 03.10.2012 у розмірі 27 552,22 грн. та судового збору (а.с. 135-140).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі передбаченому договором. ОСОБА_3 перестала належним чином погашати кредит, свої зобов'язання за договором взагалі не виконує, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2016 року було проведено заміну відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» та залучено за первісним позовом ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 189, 190).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині первісного позову та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. В частині зустрічного позову залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2012 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № GP-3740079.

ОСОБА_3 просить визнати недійсним кредитний договір з посиланням на те, що спірний правочин суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надрукований дрібним кеглем, зміст договору нерозбірливий, відсутня нумерація сторінок та відсутні дані про те, що ОСОБА_3 отримувала оригінал договору. Крім того, умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника через нарахування занадто великого розміру неустойки, а також невідомо коли і ким підписаний договір з боку представника банку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Посилання апелянта на несправедливість умов договору, порушення положень ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В порядку ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладанні кредитного договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання запропонованої йому редакції кредитного договору, погодився на отримання у кредит коштів саме на тих умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання кредитного договору було вільним.

Таким чином, підписання позивачем кредитного договору свідчить про погодження та прийняття всіх істотних умов договору.

Пунктом 14 постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апелянта про те, що вона не отримувала від банку оригінал кредитного договору не береться до уваги, так як вони спростовуються письмовими доказами. А саме, відповідно пункту 3 підписаного ОСОБА_3 кредитного договору, позивач підтвердила, що отримала від банку автентичний примірник (оригінал) пропозиції укласти договір (оферта), Умови договору кредитування, а також графік платежів до кредитного договору (а.с. 145).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: