Справа № 127/7897/15-ц Провадження № 22-ц/772/3724/2016Головуючий в суді першої інстанції Жмудь О. О.
Категорія 41Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 припинити дії, які порушують честь та гідність позивача та стягнути на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 вкрай негативно ставиться до позивача, своїми діями провокує суперечки та погрожує фізичною розправою, поширює плітки, зокрема у поданих запереченнях до справи за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначив образливі для позивача слова.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2015 року, позов задоволено частково. Визнано відомості, поширені у запереченнях по справі, такими, що порушують право на таємницю приватного життя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду Вінницької області з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, ухвалене рішення заохочує до практики хамського поводження і впевненості у відсутності притягнення до відповідальності; судом не застосовано норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», хоча позивач має статус особи, прирівняної до інвалідів війни.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/21747/14-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, що на даний час єдиним статутним документом ТВГ №2 являється статут, затверджений зборами уповноважених від 14 січня 2004 року з наступними змінами, зареєстрований державним реєстратором, зокрема з 23 травня 2011 року.

В ході розгляду даної цивільної справи судом було прийнято заперечення ОСОБА_3, в яких останнім було зазначено наступне: «На мою думку, ОСОБА_2 являється хворою людиною і йому необхідно пройти курс лікування».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що висловлювання відповідача у запереченнях є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних, а оціночні судження не є підставою для притягнення особи до відповідальності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що інформацією, яка порочить та принижує честь і гідність позивача, принижує його особистість є слова ОСОБА_3 викладені в його запереченнях на чергову позовну заяву ОСОБА_2 до ТВГ № 2, а саме: «На мою думку, ОСОБА_2 являється хворою людиною і йому необхідно пройти курс лікування».

Відповідно до ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції у даній справі, касаційний суд зазначив, що суди не розмежували оціночні судження і поширення конфіденційності інформації відносно позивача, а саме щодо стану його здоров'я.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку не можливо говорити про поширення конфіденційної інформації, так як ОСОБА_2 вказав одну і єдину підставу для захисту його немайнового права - слова відповідача, викладені у його запереченнях принижують його, порочать його честь та гідність. Порушення конфіденційної інформації не було підставою для звернення до суду.

Тому суду залишилось дослідити обставини справи на предмет, чи являються слова, вказані відповідачем в запереченнях, тією негативною інформацією, яка порушує честь та гідність позивача та є недостовірною, тобто встановити характер такої інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова ВСУ), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 18 вказаної Постави ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови).

За правилом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Колегія суддів вважає, що слова відповідача, які викладені у запереченнях є його суб'єктивною думкою, його особистим припущенням. Даний факт підтвердив сам відповідач пояснивши, що його висловлювання у запереченнях - це оцінка дій ОСОБА_2 з використанням сатири.

Сатира - гостра критика чогось, окремих осіб, людських груп чи суспільства з висміюванням, а то й гнівним засудженням вад і негативних явищ у різних ділянках індивідуального, суспільного й політичного життя, суперечних із загальнообов'язковими принципами чи встановленими ідеалами (вікіпедія).

Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що ця інформація не містять фактичних даних (не вказується, яке захворювання в наявності у ОСОБА_2 і з приводу чого необхідно йому лікуватись).

Отже, слова відповідача, викладені у його запереченнях, за своїм характером - оціночне судження.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

В згаданій Постанові ВСУ вказано, що, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що слова відповідача не містять брутальної, принизливої чи непристойної форми, а від так підстав стягувати моральну шкоду не має.

Інші мотиви апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дав правовий аналіз усім вимогам позову, і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що решта вимог не можуть бути розглянуті в межах розгляду цивільної справи про захист немайнових прав позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.

За правилом ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: