УХВАЛА іменем україни
07 грудня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про повернення в натурі безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2006 році загальними зборами закритого акціонерного товариства «АТП-2361» (далі - ЗАТ «АТП-2361») він був обраний на посаду голови правління цього товариства.

Зазначає, що з вересня 2008 року фінансовий стан товариства почав погіршуватися, у зв'язку з чим, він неодноразово надавав підприємству власні грошові кошти з метою поповнення обігових коштів відповідача, про що складалися договори про надання поворотної фінансової допомоги, які підписував він як позикодавець та його заступник ОСОБА_8 як представник боржника. Квитанції з банків і оригінали договорів про позики зберігалися в бухгалтерії підприємства.

У січні 2011 року з частини документів зробив копії з метою проведення звіряння розрахунків та повернення коштів назад.

Проте, повернути гроші не зміг.

23 лютого 2011 року він захворів і знаходився на лікуванні до 10 червня 2011 року. 9 червня 2011 року був визнаний непрацездатним за станом здоров'я інвалідом II групи.

На початку 2014 року він через довірених осіб (представників) звертався до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ЗАТ «АТП-2361». Однак рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року, в задоволенні його позову до ЗАТ «АТП-2361» про стягнення боргу та 3% річних відмовлено.

Вказані рішення були предметом розгляду касаційної інстанції та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2014 року залишені без змін.

Вказуючи, що ним вичерпано всі можливості на судовий захист з використанням положень договірного права, передбаченого чинним цивільним законодавством України, він звернувся до суду з вказаним позовом з підстав, передбачених главою 83 ЦК України.

Посилаючись на вищевикладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд поновити йому строк звернення до суду з цивільним позовом та стягнути із ЗАТ «АТП-2361» на його користь безпідставно отримані кошти у сумі 228 755 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_6 строк звернення до суду з цивільним позовом до ЗАТ «АТП-2361» про повернення в натурі безпідставно набутого майна.

Стягнуто з ЗАТ «АТП-2361» на користь ОСОБА_6 безпідставно отримані кошти у розмірі 228 755 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ЗАТ «АТП-2361» безпідставно одержало від позивача грошові кошти у розмірі 228 755 грн, які з підстав, передбачених ст. ст. 1212 - 1215 ЦК України, підлягають поверненню позивачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що договірний характер спірних правовідносин виклює можливість застосування положень глави 8 ЦК України, в тому числі і щодо повернення грошових коштів з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_6 загальними зборами ЗАТ «АТП-2361» був обраний в 2006 році на посаду голови правління вказаного товариства.

З вересня 2008 року ОСОБА_6 з метою покращення фінансового стану та поповнення обігових коштів ЗАТ «АТП-2361» надавав товариству власні грошові кошти, про що було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, які підписував він як позикодавець та його заступник ОСОБА_8 як представник боржника.

У 2014 році ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ЗАТ «АТП-2361». Однак, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року в задоволенні позову до ЗАТ «АТП-2361» про стягнення боргу та 3% річних відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2014 року вищезазначені судові рішення було залишено без змін.

Таким чином позивач вичерпав всі можливості на судовий захист з використанням положень договірного права, передбаченого чинним цивільним законодавством України, а тому звернувся до суду з позовом з підстав передбачених главою 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави».

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ЗАТ «АТП-2361», суди посилалися на те, що всупереч положенням статуту товариства позивач як посадова особа не повідомив Правління товариства та Наглядову раду про правочин, в якому вони можуть визнаватися заінтересованими особами, рішення про залучення грошових коштів шляхом надання поворотної фінансової допомоги Наглядовою радою спільно з Правлінням товариства не приймалося.

При цьому судом встановлено, що у період з 30 січня 2009 року по 29 грудня 2010 року позивач перерахував на рахунок ЗАТ «АТП-2361» кошти у розмірі 228755 грн як поворотну фінансову допомогу. Надані відповідачем до суду докази на підтвердження вказаної суми, не спростовано та не оспорено.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч.1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Суд першої інстанції встановивши обставини у справі та надавши їм належну правову оцінку, зважаючи на те, що позивачем вичерпано всі можливості на судовий захист з використанням положень договірного права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та повернення позивачу належних йому грошових коштів з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд не визначився з характером спірних правовідносин, обставини у справі в повній мірі не встановив, у зв'язку із чим помилково скасував рішення суду першої інстанції

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з ОСОБА_6 на користь ЗАТ «АТП-2361» судовий збір у розмірі 2 516 грн 31 коп., суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивач ОСОБА_6 є інвалідом другої групи, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 09 червня 2011 року та згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року скасувати.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року залишити в силі.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович