Провадження № 22-ц/780/4063/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 12.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Поліщука М.А., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Заявлені вимоги мотивував тим, що 03 листопада 2006 року помер його батько ОСОБА_5, він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті батька залишилось майно ? частина житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Жовтнева, 21 в с. Матюші Білоцерківського району, право власності на яку виникло у померлого згідно рішення Матюшівської сільської ради від 13 квітня 1993 року № 55 про затвердження акту добровільного розподілу майна між подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та визнання за ними права особистої власності на майно. У визначений законом строк він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину на частину будинку йому було відмовлено в звязку із відсутністю державної реєстрації. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою с. Матюші, вул. Жовтнева 21 Білоцерківського району Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 03 листопада 2006 року, на ? частину будинку з господарськими будівлями та спорудами № 21 по вул. Жовтневій в с. Матюші Білоцерківського району Київської області.

ОСОБА_2, вважаючи, що її права порушені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та запис про державну реєстрацію прав в державному реєстрі на ? частку у спільній частковій власності на імя ОСОБА_3 Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року встановлено факт її постійного проживання із спадкодавцем та визнано право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою вул. Жовтнева 21 с. Матюші Білоцерківського району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 в своєму позові про визнання права власності в порядку спадкування за законом не зазначив іншого спадкоємця за законом ОСОБА_2, натомість вказав відповідачем сільську раду. Суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки вищезазначеним фактам і обставинам, тим самим неправомірно задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, а останній безпідставно здійснив державну реєстрацію права власності на всю ? частку, чим позбавив її можливості зареєструвати належну їй 1/8 частку жилого будинку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 03 листопада 2006 року помер ОСОБА_5, який є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_3 є власником ? частин житлового будинку № 21 по вул. Жовтневій в с. Матюші Білоцерківського району Київської області на підставі свідоцтва про право власності від 17 травня 1993 року, виданого виконавчим комітетом Матюшівської сільської ради; право власності на іншу ? частину будинку не зареєстровано.

Рішенням виконавчого комітету Матюшівської сільської ради від 13 квітня 1993 року № 55 затверджено акт добровільного розподілу майна між подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_5, визнано право особистої власності за ОСОБА_5 на ? частину будинку і господарських споруд, за ОСОБА_6 визнано право власності на ? частини майна.

Згідно записів в погосподарській книзі сільської ради власником ? частин будинку по вул. Жовтневій, 21 в с.Матюші є ОСОБА_3, ? частина будинку рахується за ОСОБА_5, що вбачається з довідки Матюшівської сільської ради та виписок з погосподарської книги.

19 вересня 2007 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області видано на імя ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, яке складається з земельної ділянки пл. 2,1253 га., розташованої на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району та переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 713060 від 20 грудня 2006 року.

В оформленні права на спадщину на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Жовтневій, 21 с. Матюші Білоцерківського району нотаріусом відмовлено в звязку із відсутністю державної реєстрації та правовстановлюючого документу постановою від 23 липня 2014 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31 січня 1966 року, яка втратила чинність з 13 грудня 1995 року, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Виходячи із аналізу наведених вимог закону, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у власності спадкодавця ОСОБА_5 перебував будинок № 21 по вул. Жовтневій в с. Матюші, незважаючи на відсутність реєстрації права власності на нього, а отже дане майно входить до складу спадщини.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив із того, що заповіту спадкодавець не залишав, позивач як спадкоємець першої черги за законом, прийняв у визначеному порядку спадщину після смерті батька, інші спадкоємці відсутні.

Разом із тим із даними висновками колегія суддів не може в повній мірі погодитися, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та про визнання права власності на частку у спадковому майні частково задоволено позовні вимоги, встановлено факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 в будинку № 21 по вул. Жовтнева в с. Матюші Білоцерківського району Київської області, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними побудовами по вул. Жовтнева, 21 в с. Матюші Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Рішення суду в цій частині було залишене без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року.

Таким чином, ОСОБА_2 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_5 в будинку № 21 по вул. Жовтнева в с. Матюші, відтак за нею рішенням суду визнано право власності на 1/8 частину спадкового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За таких обставин, оскільки дочка спадкодавця ОСОБА_2 мала право на отримання у спадщину частину будинку у рівній частці із ОСОБА_3, право власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом визнано судом із порушенням вимог чинного законодавства.

Відтак рішення суду першої інстанції, що оскаржується, в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наведених обставин в частині визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину будинку та господарських споруд.

Не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо скасування запису про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на спірну частину будинку, оскільки такі вимоги виходять за межі позовних вимог і не були предметом розгляду суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким визнається за позивачем право власності на 1/8 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті його батька.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину будинку № 21 по вул. Жовтневій в с. Матюші Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 03 листопада 2006 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Поліщук М.А..

ОСОБА_7