АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3355/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2587/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Дорош А.І., Триголова В.М.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради, про встановлення факту постійного проживання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживанняпосилаючись на те, що вона разом з донькою ОСОБА_3 вселились в квартиру АДРЕСА_1, з 05 липня 2007 року та проживають в ній, але без реєстрації, оскільки право установчі документи на квартиру знаходяться в банку, так як для купівлі квартири був оформлений кредит та укладено іпотечний договір.

В свою чергу, після укладення договору купівлі-продажу прописатися в квартирі ні вона, ні її дочка не змогли, так як її чоловік ОСОБА_4 всі оригінали правовстановлюючих документів на квартиру передав представнику банку.

Просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 05 липня 2007 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2016 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2, яка його оскаржила, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1

У матеріалах справи також мається, копія укладеного у простій письмовій формі попереднього договору між ОСОБА_4. та ОСОБА_5, відповідно до умов якого останній зобов'язався продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2007 року ОСОБА_4 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1

ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши у задоволенні позову.

Так, виходячи із змісту ЦПК України, в тому числі ст. 15 ЦПК у цивільному процесі виділяються три види проваджень: позовне, наказне та окреме.

Кожному із виділених видів провадження притаманні особливості їх розгляду в суді.

Для позовного провадження (розділ ІІІ ЦПК України) характерним є наявність двох сторін (позивача і відповідача) з протилежними інтересами; наявність спору, який виник з матеріальних правовідносин; звернення до суду з позовною заявою; захисту підлягає порушене оспорюване, невизнане суб'єктивне право чи інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 та гл. 6 роз. VІ ЦПК України у порядку окремого провадження можуть встановлюватися факти, що мають юридичне значення.

Як зазначено у ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тобто, окреме провадження дозволяє заінтересованій особі встановлювати у судовому порядку юридичні факти для подальшого здійснення відповідних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів за відсутності спору про право.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідно до ст. 258 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичних фактів повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 просила встановив факт постійного проживання в порядку позовного провадження, пред'явивши до суду позовну заяву.

Проте, у позовній заяві та під час розгляду справи позивач не вказала та не обґрунтувала, наявність спору між нею та відповідачем, якими діями (бездіяльністю) відповідача порушені, невизнані або оспорені її права чи інтереси.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні може здійснюватися з конкретною метою, зокрема, захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, про наявність якого зі сторони відповідача позивач, у даному випадку, не заявила.

Доводи ОСОБА_2, що суд ухвалив рішення без дослідження кредитного та іпотечного договору, не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки вказані договори не являються предметом даного позову, а про укладення іпотечного договору позивач сама вказує у позовній заяві, і заперечень проти вказаного факту зі сторони відповідача не надійшло.

Крім того, про укладення кредитного договору позивач вказує у апеляційній скарзі, вказаний факт стороною відповідача також не заперечується.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, суд першої інстанції розглянув справу відповідно до наданих сторонами доказів та беручи до уваги обставини, які сторонами не заперечувалися.

Посилання позивача у апеляційній скарзі, що у даному випадку були порушені права дитини при укладенні договору іпотеки зі сторони батька, який не зареєстрував дитину у квартирі, а у випадку неповернення коштів за кредитом дитина може бути позбавлена житла, не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, так як сам договір іпотеки не є предметом даного позову, вимоги про визнання договору іпотеки недійсним не ставилися, доводів щодо його нікчемності не наведено, вимог до іпотекодержателя не заявлено.

Посилання на ту обставину, що відповідач передав правовстановлюючі документи Банку є безпідставними, оскільки крім пояснень представника відповідача вказана обставина іншими доказам, зокрема, даними Банку не підтверджена, вимог до Банку не заявлено, до участі у справі Банк не залучений.

Доводи позивача про те, що факт проживання у квартирі неповнолітньої дитини ОСОБА_3 підтверджується Довідкою № 543 від 9 листопада 2015 року не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, як уже зазначалося, суду не обґрунтовано та не надано доказів порушення, невизнання, оспорення прав чи інтересів ОСОБА_2 та неповнолітньої дитини зі сторони відповідача.

Крім того, як вбачається із копії паспорта позивача вона на даний час зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 тобто зареєстрована та зберігає право проживання за іншою адресою.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що дитина не може бути позбавлена права проживання та про недопущення позбавлення дитини прав на житло, також не ставить сумнів правильність рішення суду першої інстанції, так як не доведено, що ОСОБА_4 порушує, невизнає, оспорює права чи інтереси позивача або неповнолітньої дитини, як не вказано та не доведено, які дії відповідач вчиняє на позбавлення дитини права на житло, вимог відповідно до способів захисту прав, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України не заявлено.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування чи зміни, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов