Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9478/13-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 34 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Житомирської філії акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ЖФ АТ «УПСК») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Люцина» (далі ТОВ «Люцина») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ЖФ АТ «УПСК», ТОВ «Люцина» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної у результаті ДТП, обґрунтовуючи його тим, що 16.08.2011 по вул. Шевченка,13 у м. Житомирі з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем ГАЗ-3302-414, д. н. з. АМ1063АТ сталося зіткнення з її транспортним засобом Volkswagen, д. н. з. АМ5864ВС, у звязку з чим останній отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ЖФ АТ «УПСК».

Оскільки позивачці страховою компанією було відшкодовано збитки лише на суму 18056,77 грн., просила суд стягнути з відповідачів 26760,99 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ЖФ АТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 24178,23 грн. на відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП та з ТОВ «Люцина» 500,00 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «УПСК» просить скасувати оскаржуване рішення суду у частині задоволених вимог ПАТ «УПСК», у цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УПСК», у решті рішення суду залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та упередженим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повністю врахував характер спірних правовідносин.

Заявник вказує, що він при визначенні розміру страхового відшкодування позивачу виходив виключно з положень ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які суд першої інстанції не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення.

Також вважає, що судом не враховано, що ЖФ АТ «УПСК» не є належним відповідачем по справі, оскільки не має статусу юридичної особи та залишив поза увагою той факт, що акт виконаних робіт не підписаний замовником.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясовних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 131/16-25 від 09.03.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, д. н. з. АМ 5864 ВС станом на дату ДТП становить 43445,51 грн., а страховою компанією відшкодовано лише 18056,77 грн., тому різниця підлягає стягненню зі страхової компанії.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.08.2011 у м. Житомирі на вул. Шевченка, 13 сталася ДТП, у наслідок якої автомобіль ГАЗ-3302-414, д. н. з. АМ 1063 АТ, яким керував ОСОБА_3 здійснив наїзд на автомобіль Volkswagen, д. н. з. АМ 5864 ВС, який належить ОСОБА_2 та який отримав механічні пошкодження.

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2011 року винним у даному ДТП визнано ОСОБА_3 (а. с. 10).

Судом також встановлено, що автомобіль ГАЗ-3302-414, д. н. з. АМ 1063 АТ, належить ТОВ «Люцина». На день скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з останнім та керував вказаним автомобілем у зв'язку з виконанням трудових обов'язків (а. с. 58, 59, 60). Дані обставини справи сторонами не оспорюються.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Відтак, суд першої інстанції правильно виходив із того, що є всі підстави для настання цивільно-правової відповідальності ТОВ «Люцина» перед позивачем по справі, проте всупереч вимогам чинного законодавства поклав таку відповідальність на ЖФ АТ «УПСК».

Так, у п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.08.2011 підприємцем ОСОБА_4 проведений огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол його огляду. При цьому підписавши даний протокол ОСОБА_2 погодилася з переліком пошкоджень її транспортного засобу (а. с. 11).

Позивачу, як того вимагає Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18056,77 грн., який хоча не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного закону та умов договору страхування.

Дана обставина підтверджується платіжним дорученням № 1235 від 08.11.2011 (а. с. 187).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо позивачу по справі недостатньо сплаченого страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи -ОСОБА_3, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України судом не було звернуто уваги на зазначені норми закону та не було враховано, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатися на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи встановлені обставини справи та положення ст.1172 ЦК України колегія суддів вважає, що цивільну правову відповідальність за дорожньо-транспортну пригоду, яку вчинив ОСОБА_3, необхідно покласти на ТОВ «Люцина», з яким останній перебував у трудових відносинах.

Із визначеним судом першої інстанції розміром заподіяної позивачу матеріальної шкоди у сумі 24178,23 грн., колегія суддів погоджується виходячи із висновку проведеної по справі судової авто-товарознавчої експертизи та виплаченої позивачу ЖФ АТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування. Відшкодування у сумі 500,00 грн. (франшизи) також покладає на ТОВ «Люцина».

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що Житомирська філія акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» є неналежним відповідачем, оскільки не має статусу юридичної особи (а.с.216,217).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заподіяну матеріальну шкоду ОСОБА_2 відшкодувати за рахунок ТОВ «Люцина».

Рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 липня 2016 року в частині матеріального відшкодування скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люцина» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люцина» на користь ОСОБА_2 24678,23 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 3514,20 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Житомирської філії акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити за безпідставністю.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: