АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1714/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/1490/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 про відібрання дитини, посилаючись на те, що дочка проживає з ним та висловлює категоричне небажання проживати із мамою ОСОБА_3 Однак незважаючи на це мати дитини намагається примусити дочку проживати з нею застосовуючи при цьому психологічний вплив та фізичну силу, що завдає дитині сильних душевних хвилювань та негативно впливає на неї, що підтверджується актами державних виконавців про неможливість виконання рішення суду. А тому, з метою уникнення завдання шкоди дитині просив суд відстрочити виконання рішення суду до вирішення по суті Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи за його позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що зважаючи на поведінку матері ОСОБА_3 під час здійснення виконання - застосування фізичного впливу на дитину, а також сама атмосфера виконання за присутності великої кількості чужих людей (в тому числі працівників поліції) зумовлюють ще більшу замкнутість дитини по відношенню до матері та психо-емоційний розрив. Тому заявник подав заяву не тільки в інтересах дитини, а й в інтересах матері, яку він та працівники органу опіки, які щоразу присутні при відібранні дитини, просили говорити з дитиною і налагоджувати емоційний зв'язок, а не тягнути доньку силоміць із собою та кричати на неї.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представляє ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просять її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник апеляційної скарги не визнали, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що достатніх доказів про наявність виняткових обставин, які утруднюють виконання судового рішення або роблять його неможливим заявником не представлено.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.10.2015 року встановлено місце проживання дитини, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_3 та рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.03.2016 року, вирішено відібрати дочку ОСОБА_4 від батька та передати матері.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Актами державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 04.08.2016 року, 16.08.2016 року, 27.09.2016 року, встановлено неможливість виконання рішення суду про відібрання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька ОСОБА_1 та передачу матері ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою дитини добровільно йти з мамою та недопустимістю застосування фізичного впливу на дитину.

Згідно протоколу бесіди психолога-педагога Тернопільської ЗОШ №11 з дитиною ОСОБА_5, 24/03/ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2016 року вбачається категоричне небажання дитини проживати разом з матір'ю ОСОБА_3 та негативні почуття з приводу спогадів про нещодавні візити матері та намагання останньої забрати дитину від батька.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24.06.2016 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду від 24.03.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що беручи до уваги ті обставини, що на даний час рішення суду про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини набрали законної сили, обставини на які посилається заявник щодо відстрочки рішення суду були предметом дослідження в цивільній справі про відібрання дитини, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги, про нові обставини, які виникли після винесення рішення суду та вирішення першої заяви про відстрочення виконання рішення.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою в порядку ст. 373 ЦПК України, в якій просив відстрочити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року у справі про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини - ОСОБА_5 до моменту вирішення по суті Тернопільським міськрайонним судом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У цій статті законодавець визначив передумови які можуть слугувати підставами для подачі заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Право сторони, передбачене ст. 373 ЦПК України, не обмежує права на повторне звернення з позовною заявою, якщо воно судом вже розглядалося, якщо змінилися обставини.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовані норми процесуального прав.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6