У Х В А Л А

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», генеральне представництво MasterCard Europe SA в Україні, про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») на користь ОСОБА_4 101 тис. 165 грн 51 коп. боргу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Кредобанк» відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ПАТ «Кредобанк» порушує питання про скасування рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статей 1166, 1177 Цивільного кодексу України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «Кредобанк» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, 3 лютого 2016 року, ухвалу Верховного Суду України від 11 квітня 2007 року та постанову Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що в ході перевірки було встановлено неправомірність п᾿яти транзакцій, здійснених карткою позивача 16 та 17 травня 2014 року у США. Здійснення цих транзакцій відбулось з порушенням вимог Умов і правил надання банківських послуг. Суд, дослідивши зібрані у справі докази та встановивши обставини у справі, дійшов висновку про те, що вказані порушення при використанні платіжної картки позивача відбулися з вини банку, який повинен нести відповідальність передбачену законом.

У постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року, наданій як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, врахував, що кредитні кошти за договором овердрафту на картковий рахунок були одержані позичальником, під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів із карткового рахунку позичальника зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код, а тому дійшов висновку про те, що позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що операції щодо зняття з платіжної картки позивача спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору передбачено обов'язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справі на висновок в якій посилається заявник, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвали Верховного Суду України 11 квітня 2007 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ПАТ «Кредобанк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», генеральне представництво MasterCard Europe SA в Україні, про стягнення коштів до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк