Справа № 445/1387/16 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/5794/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Золочівського району Львівської області про визнання права спільної сумісної власності та зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено реалізацію з електронних торгів наступного майна: житлового будинку № 28 по вул. Незалежності в с. Велика Вільшаниця Золочівського району Львівської області.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що з оскаржуваної ухвали не вбачається мотивів, з яких суд дійшов висновку про обґрунтованість забезпечення позову та що невжиття заходів може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Стверджує, що дана справа та оскаржувана ухвала значним чином впливає на права та обов'язки банку, оскільки позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації з електронних торгів майна, яке перебуває в іпотеці банку. Вважає, що немає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту до ВДВС Золочівського РУЮ Львівської області, який відповідно до ст. 33 ЦПК України не є належним відповідачем. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Оскільки в судове засідання не з'явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

ОСОБА_4 звернулася в суд до ВДВС Золочівського РУЮ Львівської області про визнання права спільної сумісної власності та зняття арешту з майна. Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом зупинення реалізації з електронних торгів наступного майна: житлового будинку № 28 по вул. Незалежності в с.Велика Вільшаниця Золочівського району Львівської області.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відмова в зупиненні стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку може зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи характер позовних вимог ОСОБА_4 у даній справі, можливість ускладнення вирішення спірних майнових правовідносин в майбутньому та виконання рішення суду без забезпечення позову в заявлений спосіб, суд, при вирішенні даного питання та постановленні оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, дотримався вимог ст.ст.151, 152 ЦПК України, в тому числі і щодо процедури розгляду заяви позивача про забезпечення позову відповідно до ст. 153 ЦПК України.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала значним чином впливає на права та обов'язки банку, оскільки позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації з електронних торгів майна, яке перебуває в іпотеці банку, не може прийматись до уваги, оскільки позивач ставить вимогу про визнання права спільної сумісної власності саме на квартиру, яка перебуває в іпотеці, і щодо якої розпочато процес реалізації з прилюдних торгів.

Твердження в апеляційній скарзі, що немає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту до ВДВС Золочівського РУЮ Львівської області, який відповідно до ст. 33 ЦПК України не є належним відповідачем не може бути підставою для скасування ухвали, так як відсутність клопотання про заміну первісного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову, а не для відмови у забезпеченні позову.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не стверджують незаконність оскаржуваної ухвали та не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.