Справа №2-2203/61
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , Саєнко /ОСОБА_2/ ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 , Харківська міська рада про виправлення описки та арифметичної помилки у судовому рішенні , ухваленому 11 жовтня 1961 року у справі за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова, ОСОБА_8 про визнання права власності на 45/100 частин домоволодіння , суд,-

Встановив:

09.03.2016 року ОСОБА_1 , Саєнко /ОСОБА_2/ ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні , ухваленому 11 жовтня 1961 року у справі за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова, ОСОБА_8 про визнання права власності на 45/100 частин домоволодіння.

08.06.2016 року ОСОБА_1 та Саєнко /ОСОБА_2/ Н.Ф. уточнили заяву про виправлення описки та арифметичної помилки у вищевказаному судовому рішенні.

У обґрунтування заяви, заявники посилаються на те, що за рішенням суду 16.07.1948 року за попередником сторін у справі за позовом ОСОБА_7 було визнано право власності на 2/3 частини домоволодіння за адресою м. Харків , вул. Володарського,40. По отриманні рішення суду ОСОБА_7 половину своєї частки, тобто 1/3 частину всього домоволодіння з належних їй 2/3 частин продала подружжю ОСОБА_5, залишивши собі 1/3 частину домоволодіння. В подальшому 2 вересня 1948 року сторони уклали договір та нотаріально завірили про порядок користування домоволодінням, відповідно до якого право на 1/3 частину домоволодіння належить ОСОБА_7, згідно свідоцтва, виданого Жовтневим РЖУ м. Харкова 29 липня 1948 року , право на 1/3 частину цього домоволодіння належить подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу від 30 серпня 1948 року. Воля сторін щодо рівності їх часток у праві власності на домоволодіння , викладена письмово в нотаріально посвідченому договорі, закріплення у користування приблизно рівних часток будівель та рівного права користування земельною ділянкою безумовно підтверджує, що сторони вважали свої частки рівними. Дійсно до 1961 року ці частки були рівними та ніким не оспорювалися. Але 3.02.1961 року Президія обласного суду винесла протест на рішення від 16.07.1948 року , що стало підставою для перегляду судового рішення від 16.07.1948 року . За рішенням Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 3-4 липня 1961 року по справі №2-2203/61 за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова та ОСОБА_8 про визнання права власності , за ОСОБА_10 було визнано право власності на 45/100 частин домоволодіння. Найбільш вірогідною причиною протесту було те, що в рішенні 1948 року не були враховані фактичні частки співвласників в домоволодінні, зокрема те,що РЖУ користувалося переважною часткою як будівель, так і ділянки. Суд не залучивши до участі інших осіб, на права та обовязки котрих впливало судове рішення /подружжя ОСОБА_9,котрі вже володіли часткою домоволодіння/, ухвалив рішення, за яким вказав , що позивачу ОСОБА_7 згідно до довідки БТІ належала частка будівель, яка складала 45/100 частин домоволодіння. Таким чином , переглянув за протестом Президії обласного суду судове рішення від 16.07.1948 року ,за яким було визнано право власності на 2/3 частини домоволодіння , суд встановив , що позивачу ОСОБА_7 в 1948 році належало не 2/3 частини, а лише 45/100 частини домоволодіння. ОСОБА_7 звернулася до суду з проханням розяснити рішення від 3-4 липня 1961 року , вказавши на те,що суд не врахував факту продажу частки домоволодіння, за яким вона ще в 1948 році розділила своє домоволодіння навпіл. Суд допускаючи ряд грубих процесуальних порушень /котрі наразі виправити неможливо і питання про котрі не ставляться/ шляхом винесення ухвали про розяснення рішення вирішив питання про ідеальну частку ОСОБА_7, після внесення змін до рішення 1948 року. Заявники звертають увагу на те, що ОСОБА_10 станом на 1961 рік визнана власником будинків «А» та «Б»,тобто судом фактично скасовано договір купівлі продажу,на наявність якого суд голослівно посилався в ухвалі про розяснення даного рішення, оскільки за судовим рішенням вона є власником вказаних будівель. Подальше розяснення з посиланням на факти, не досліджені в судовому засіданні, безперечно було помилкою, яка через поверхневий характер потягла за собою описки та помилки в розрахунках. При розясненні рішення Жовтневий районний суд м. Харкова в ухвалі від 11 жовтня 1961 року допустив описку, що потягла за собою арифметичну помилку практично змінивши суть рішення. Суд допустив описку , що ОСОБА_10 належало на момент продажу 45/100 або 135/300 частин домоволодіння,з яких половина нею була відчужена ОСОБА_9 та ОСОБА_2. На думку заявників в 1948 році ОСОБА_10 не належало 45/100 частин, їй належало 2/3 частини, тобто 200/300 частини. У вказаному рядку судового рішення про розяснення, явно та очевидно допущена описка щодо розміру проданої ОСОБА_7 частки , оскільки продаж здійснюється не з частки 135/300 частин . В ухвалі про розяснення рішення суду від 3-4 липня 1961 року повинно бути вказано « так як 1/3 із належних їй на той час 2/3 частки були відчужені в 1948 році гр. гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_2І.».Виходячи із рівності часток ОСОБА_10 та частки, що належала гр.гр. ОСОБА_9 і ОСОБА_2 , суд мав би замість дії віднімання від частки ОСОБА_10, встановленої в 1961 році частки,яку вона продала у 1948 році , маючи частку на майже третину більшу , тобто не вказану помилково судом 135/300, а 2/3, розділити частку ОСОБА_7 , встановленої судом в 1961 році відповідно до рівності часток вказаних співвласників навпіл, визначивши частку ОСОБА_11 /45/100 : 2 = 45/200/. Виходячи з рівності часток вказаних співвласників домоволодіння суд мав вказати, що у власності ОСОБА_10, так як і у власності ОСОБА_9 та ОСОБА_2, знаходяться по 45/200 частин домоволодіння . Зараз же з тексту розяснення випливає абсурдне твердження , що ОСОБА_10 продала ОСОБА_9 та ОСОБА_2 приблизно ? частки свого домоволодіння , що є повною суперечністю до документів про продаж, на які послався суд. Безперечно даний висновок викликаний не правовою позицією суду щодо власності співвласників ОСОБА_10 з однієї сторони і ОСОБА_9 та ОСОБА_2 з другої сторони , а банальною опискою щодо частки,яку ОСОБА_7 мала на час продажу 1/3 частки свого домоволодіння вищевказаним співвласникам з наявних в неї на 1948 рік 2/3 частин та викликаною арифметичною помилкою в результаті підставлення в розрахунок частки ОСОБА_10 замість вірного значення «« так як 1/3 із належних їй на той час 2/3 частки були відчужені в 1948 році гр.. гр.. ОСОБА_9 та ОСОБА_2І.». Описки: «так як 10/300 із 45/100 частин або ж із 135/300 частин були відчужені в 1948 ОСОБА_9 і ОСОБА_2 « із 45/100 частин або же із 135/300 частин . Оскільки в розрахунок частки ОСОБА_10 замість цифри «2/3» в результаті описки помилково була внесена цифра "35/300". Кінцевий результат розрахунку щодо частки ОСОБА_7 замість цифри "45/200", яка відповідає половині її частки в домоволодінні після реалізації в 1948 році другої половини ОСОБА_9 та ОСОБА_2 була внесена цифра «35/300» розрахунку щодо частки ОСОБА_7.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_12 , яка діє також за дорученням Саєнко /ОСОБА_2/ Н.Ф. та її представник ОСОБА_13 заяву про виправлення описки та арифметичної помилки підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

ОСОБА_14 та його представник ОСОБА_15 проти задоволення заяви заперечували та пояснили, що ніякої описки чи арифметичної помилки в ухвалі від 3-4 липня 1961 року по справі за позовом ОСОБА_7 ,допущено не було. На їх думку заявники та їх представник фактично оскаржують вищевказані рішення суду від 1961 року.

ОСОБА_5 проти задоволення заяви заперечував та пояснив, що ніякої описки чи арифметичної помилки в ухвалі від 3-4 липня 1961 року по справі за позовом ОСОБА_7 ,допущено не було. На його думку заявники та їх представник фактично оскаржують вищевказані рішення суду від 1961 року.

ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 та Саєнко /ОСОБА_2/ Н.Ф., підтримав обґрунтування заяви , яке було надано заявниками.

Суд, вислухав пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи, вважає, що заява ОСОБА_1 та Саєнко /ОСОБА_2/ Н.Ф. не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

09.03.2016 року до суду з заявою звернулися ОСОБА_1 , Саєнко /ОСОБА_2/ ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виправлення описки та арифметичної помилки у судовому рішенні , ухваленому 11 жовтня 1961 року у справі за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова, ОСОБА_8 про визнання права власності на 45/100 частин домоволодіння.

У звязку з втратою судового провадження по цивільній справі за № 2-2203/61 за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова та ОСОБА_8 про викання права власності, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року з власної ініціативи на підставі вимог ч. 1 ст. 403 ЦПК України було порушено питання про відновлення втраченого судового провадження у зазначеній справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року було відновлено частково втрачене провадження у цивільній справі № 2-2203/61 за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова та ОСОБА_8 про викання права власності.

Як вбачається з інвентарної справи №14988 за адресою м. Харків вул. Володарського ,40, на час подачі заяви про виправлення описки та арифметичної помилки. правоприємниками після попередній власників стали заявники ОСОБА_1 , Саєнко /ОСОБА_2/ Н. Ф. /на підставі договору дарування від 01.02.1963 року та свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1997 року /, ОСОБА_6 /після ОСОБА_16 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2014 року /. ОСОБА_17 та ОСОБА_5 /після ОСОБА_9 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18.11.1972 року/.

На думку суду правоприємники, у тому числі і по зазначеній заяві вправі звернутися до суду з заявою про виправлення у судовому рішення описки чи арифметичної помилки.

Так, рішенням народного суду Жовтневого району м. Харкова від 3-4 липня 1961 року по справі за позовом ОСОБА_7 , за нею було визнано право власності на 45/100 частин домоволодіння , розташованого в м. Харкові по вул. Володарського, 40, які складаються із будинку под літером «А» та будинку під літером «Б». Зі змісту цього рішення вбачається , що право власності визнавалося за ОСОБА_7 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_18 , розстріляного німцями у грудні місяці 1941 року.

Ухвалою народного суду Жовтневого району м. Харкова від 11 жовтня 1961 року рішення суду від 3-4 липня 1961 року було розяснено таким чином, що ОСОБА_7 належить на праві власності 35/300 частин домоволодіння , розташованого в м. Харкові по вул. Володарського, 40, оскільки 100/300 частин цього домоволодіння із 45/100 частин або ж із 135/300 частин були нею відчужені в 1948 році ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

Частиною 2 статті 218 ЦПК України передбачено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Відповідно до вимог ст.219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009р. №14 вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Тобто, суд позбавлений можливості після ухвалення у справі рішення знову досліджувати докази та вирішувати на цій підставі питання про виправлення описки чи арифметичних помилок у рішенні, оскільки, це фактично призведе до зміни змісту судового рішення.

Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв'язку із використанням несправної техніки.

Крім того, не є арифметичними помилками, а отже, і не може бути виправлене в порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Крім того, за змістом вказаної статті (219 ЦПК) під опискою слід розуміти випадкову граматичну помилку, що тягне за собою неточний виклад змісту судового рішення чи перекручування його суті (наприклад, пропуск літери, цифри, їх перестановка, описки у написанні складних прізвищ або складних чисел тощо).

При цьому диспозиція наведеної статті не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема, змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.

У випадку виправлення судом описок або помилок, має місце лише певне формальне корегування тексту рішення без зміни його змісту, без зміни висновків суду, викладених у рішенні і якими закінчився розгляд цивільної справи.

Зі змісту поданої заяви вбачається , що заявники /правонаступники/ просять змінити частку від домоволодіння та вказати в ухвалі від 11 жовтня 1961 року про розяснення рішення від 3-4 липня 1961 року , що 1/3 частина із належних ОСОБА_7 на 1948 рік 2/3 частин були відчужені у 1948 році ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

А також вказати вірне значення частки ОСОБА_7 станом на відчуження половини належній їй на праві власності частки в 1948 році в розмірі 2/3 частки, замість 135/300 частки, яка встановлена судом лише в 1961 році, виправивши помилковий результат арифметичних розрахунків, з вказаної в ухвалі частки в розмірі 35/300 на частку , що відповідає розмірам після усунення описки в розмірі 45/200 частин.

Враховуючи, що визначення розміру частки домоволодіння, яка належала ОСОБА_7 на момент відчуження у 1948 році ОСОБА_9 та ОСОБА_2, є предметом судового розгляду даної цивільної справи, а у відповідності до вимог ст. 219 ЦПК України суд не вправі при виправленні описок змінювати зміст судового рішення, суд приходить до висновку про не обґрунтованість заяви заявників.

Доводи наведені на обґрунтування вказаної вище заяви фактично є висловленою ними незгодою з ухваленим рішенням народного суду Жовтневого району м. Харкова від 3-4 липня 1961 року та ухвалою про розяснення цього рішення від 11 жовтня 1961 року , проте ніяк не опискою та арифметичною помилкою в розумінні положень ст. 219 ЦПК України.

Керуючись ст. 219 ЦПК України, суд-

Ухвалив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , Саєнко /ОСОБА_2/ ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виправлення описки та арифметичної помилки у судовому рішенні , ухваленому 11 жовтня 1961 року у справі за позовом ОСОБА_7 до РЖУ Жовтневого району м. Харкова, ОСОБА_8 про визнання права власності на 45/100 частин домоволодіння відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом пяти днів, з дня проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення , з моменту отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Іванова