22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ KTD0SE00002155 згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Однак взяті на себе зорбовʼязання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконала і станом на 23 грудня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 51 302 грн 99 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від

04 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 травня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В. просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції із того, що позивач звернувся до суду із позовом 16 січня 2016 року, тобто після спливу строку виконання зобов'язання (23 жовтня 2007 року), доказів наявності договору про збільшення строку позовної давності в порядку, передбаченому статтею 259 ЦК України, сторонами не було надано. Відповідачка заявила в судовому засіданні клопотання про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строку позовної давності, який розпочався 07 травня 2012 року, про застосування кого заявлено відповідачем.

Рішення суду першої інстанції судом касаційної інстанції не переглядається, оскільки скасоване рішенням суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ KTD0SE00002155, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в розмірі 6 500 грн строком до 23 жовтня 2007 року, зі сплатою відсотків у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та сума, яка розрахована відповідно до пункту 3.10 даного договору.

За розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 51 302 грн 99 коп., яка складається з 1 687 грн 69 коп. - заборгованості за кредитом, 65 грн 71 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 15 235 грн 14 коп. -заборгованості по процентам за користування кредитом, 34 314 грн 45 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачене погашення позичальником кредиту (заборгованості за кредитом, процентів, комісії) частинами з 20 по 27 число кожного місяця в розмірі 442 грн 24 коп.

Згідно наданого банком розрахунку останнє погашення заборгованості здійснено ОСОБА_4 07 травня 2012 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 16 січня 2016 року.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норми частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Встановлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції відповідачкою заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності, оскільки встановив, що перебіг строку позовної давності розпочався 07 травня 2012 року, банк звернувся до суду із позовом 16 січня 2016 року, ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова