Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/9691/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Номер провадження 22-ц/778/4430/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Гончар М.С.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. А саме, про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У ч. 2 вказаної норми процесуального права визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"увагу судів звернуто на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вірно зазначив, що відповідно до п. 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, ВМФ, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Кабінет Міністрів України видав постанову від 15 січня 1995 року №16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Установлено, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63 та від 5 серпня 1994 р. N 530.

Участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії. Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники.

Одночасно затверджено Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій.

Відповідно до п.1 вказаного Положення комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій створюється у міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно з статтею 7 Угоди про правонаступництво стосовно державних архівів колишнього Союзу РСР (6 липня 1992 р., м. Москва) держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав визнають юридичну силу архівних довідок, виданих державними архівними установами інших держав-учасниць Співдружності. Також передбачена форма довідки, що підтверджує участь фізичної особи в бойових діях.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 та до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».

Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються органами Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державного департаменту з питань виконання покарань, Управління державної охорони, ДПА, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку за місцем реєстрації ветерана.

Відповідно до пункту 4 цього ж Порядку виготовлення бланків посвідчень ветеранів війни і бланків листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості та нагрудних знаків здійснюється Міністерством фінансів:для учасників бойових дій - за замовленням Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державного департаменту з питань виконання покарань, Управління державної охорони, Державної податкової адміністрації, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Отже, присвоєння статусу учасника бойових дій - це компетенція відповідного органу. Участь же у бойових діях підтверджується відповідними довідками воєнних архівів. Надання рішення суду про встановлення факту участі у бойових діях вказаними положеннями, або Порядком не передбачено.

8 квітня 2009 року Міністр оборони України видав наказ №158 яким затверджено Положення про комісії з розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України. відповідно до пункту 1 цього Положення комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Судом належним чином також враховані роз`яснення п. 2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду, де вказано: при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема: не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Таким чином, до компетенції суду вирішення вказаного заявником факту, що має юридичне значення не віднесено.

Виходячи з викладеного, є правильним висновок суду, що у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити на підставі ст. 122 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги досліджені апеляційним судом і не спростовують вказаного висновку.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: