АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва про стягнення моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва про стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повній мірі з'ясував обставини справи, які мали суттєве значення для правильного її вирішення, не взяв до уваги, що відповідач у даній справі несе відповідальність відповідно до ст.ст.1,13,17 ECHR, ст. 7 Римського Статуту, ст.ст. 40,55, 64 Конституції України, ст.ст. 16,23,230, 1176 ЦК України, ст.ст. 20, 25 ЗУ «Про звернення громадян».

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, у апеляційній скарзі просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Від Святошинського районного суду м. Києва надійшов лист № 01/1978/2016 від 08.08.2016 року щодо розгляду справи без участі представника суду. За результатами розгляду справи суд просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Справа № 757/4710/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10793/2016
Головуючий у суді першої інстанції Г.О. Матійчук
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
За наведених обставин, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, оскільки їх неявка не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Колегія суддів розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції законно та обґрунтовано виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправлених робіт.

Частиною 8 статті 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 статті 2 вказаного закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 14.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою - скаргою, просив повернути, на його думку, незаконно витребуваний судовий збір у розмірі 3, 47 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 10, 00 грн. (а.с.7).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору за повторну видачу копії рішення відмовлено (а.с. 23-24).

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 слугувало те, що судовий збір на вимогу суду ним було сплачено за отримання повторної копії судового рішення у справі №759/2723/15-ц, тобто ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 року (апеляційне провадження 22-ц/796/6838/15).

Разом з тим, під час розгляду даної заяви - скарги ОСОБА_1, судом було встановлено, що копію судового рішення у справі №759/2723/15-ц - ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року ОСОБА_1 отримав поштою 07.04.2015 року.

Отже, наведе свідчить про те, що Святошинський районний суд м. Києва відмовив ОСОБА_1 у поверненні сплаченого ним судового збору, оскільки зазначений судовий збір був сплачений ним за повторну видачу копії судового рішення у справі №759/2723/15-ц, у даному випадку - ухвали у відповідності до вимог закону. Ухвала суду про відмову ОСОБА_1 у поверненні судового збору не скасовувалась, вона набрала законної сили.

Так, ч. 3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює не тільки належність, допустимість доказів, але й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їхній сукупності.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію цифрового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції ст.ст.1,13,17 ECHR, ст. 7 Римського Статуту, ст.ст. 40,55, 64 Конституції України, ст.ст. 16,23,230, 1176 ЦК України, ст.ст. 20, 25 ЗУ «Про звернення громадян» не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду першої інстанції із зазначеним позов ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що дії суду є неправомірними та що цими діями суду йому завдано моральної шкоди. Зазначеного не було надано і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Отже, справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: