У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання договору оренди та стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 березня 2008 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір оренди транспортних засобів, який посвідчено нотаріально, за умовами якого ОСОБА_5 приймає за плату в розмірі 238 грн, щомісячно в тимчасове користування транспортні засоби: автомобіль Iveco МТ 190 Е, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль марки MAGIRUS Deuts, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль IVECO 110.16, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; автомобіль марки IVECO MAGIRUS 50-8, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6. Ці транспортні засоби належать ОСОБА_4 на праві власності. Того ж дня вони передані ОСОБА_5

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором оренди між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 24 березня 2008 року укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань щодо сплати орендної плати за договором в сумі 1 000 грн. Орендна плата за сім одиниць транспортних засобів складає 238 грн за кожен місяць.

У вересні 2013 року відповідач повернув ОСОБА_4 автомобіль IVECO MAGIRUS 50-8 1987 року випуску, у квітні 2015 року - автомобіль IVECO MAGIRUS, 1997 року випуску та напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24, 1996 року випуску. Іншими транспортними засобами в кількості чотирьох одиниць відповідач користується по теперішній час.

ОСОБА_5 не виконував свої зобов'язання по сплаті орендної плати ОСОБА_4, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 20 026 грн. За сім одиниць транспортних засобів за період з квітня 2008 року по серпень 2013 року, всього за 65 місяців розмір заборгованості становить 15 470 грн (65 місяців х 238 грн), а з вересня 2013 року по березень 2015 року за шість одиниць транспортних засобів, всього за 19 місяців - 3 876 грн. Заборгованість за чотири транспортних засоби, якими ОСОБА_5 користується по теперішній час становить 680 грн.

За таких обставин, просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_5 19 026 грн заборгованості за оренду транспортних засобів, стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кошти в сумі 1 000 грн та розірвати договір оренди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року, позов задоволено.

Розірвано договір оренди транспортних засобів, укладений з приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. 24 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 973.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 19 026 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 1 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Так, згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 610, 611 ЦК України, дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі не виконали свої зобов'язання за договором оренди транспортних засобів, а тому підлягає стягненню з орендаря заборгованість по орендній платі (в частині забезпечення порукою - солідарно з обох відповідачів) і договір оренди підлягає розірванню за наявності підстав, передбачених договором.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П. Штелик