Справа № 638/5487/16-ц
Провадження 2/638/2935/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016 р. Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Чаленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося 01.04.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 15059, 32 грн. за кредитним договором № б/н від 24.07.2007 року, яка складається з наступного: 1564, 82 грн. заборгованість за кредитом; 9551, 20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2750, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 500, 00 грн. фіксована частина, 693, 30 грн. процентна частина. Судові витрати у розмірі 1378,00 грн. судового збору.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 24.07.2007 року отримав кредит у розмірі 6000.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всупереч умовам договору, ОСОБА_1 своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів перед Банком не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 15059,32 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач посилається на те, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначає, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на pік, що підтверджується п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою".

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Таким чином, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Позивач зауважує, що відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У свою чергу відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 15059.32 грн., яка складається з наступного:1564.82 грн. - заборгованість за кредитом;9551.20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;грн. - заборгованість за пенею та комісією;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:грн. - штраф (фіксована частина),693.30 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач зазначає, що на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позовної заяви, надав суду письмові заперечення. Зауважував, що 24.07.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано анкету-заяву, яка за твердженням Банку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами, складає договір про надання банківських послуг № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання випустити та видати ОСОБА_1 платіжну кредитну картку з встановленням на ній кредитного ліміту, а також здійснювати за плату обслуговування карткового рахунку, оригінал даної анкети суду не надано. Отже, в межах дії договору про надання банківських послуг, передбачалось надання клієнту кредиту, шляхом випуску та видачі йому кредитної платіжної картки з встановленням на ній кредитного ліміту, з моментом видачі якої, пов'язується момент укладення між Відповідачем та Банком кредитного договору і виникнення зобов'язань по ньому. Зазначав, що позивачем суду не наданого жодного належного та допустимого доказу, який би документально підтверджував випуск та видачу ОСОБА_1 кредитної картки з кредитними коштами на ній в межах встановленого кредитного ліміту. Звертав увагу суду, що позивач у позовній заяві вказує, що Відповідач отримав кредит у розмірі 6000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці, у той час як із доданої до позовної зави копії анкети-заяви від 24.07.2007 вбачається, що кредитний ліміт встановлено у сумі 3000.00 гривень. Наголошував на ряд розбіжностей між позовною заявою та доданими до неї документами. Крім того, посилався на ст. 549 Цивільного Кодексу України, ст. 61 Конституції України та заперечував проти одночасного стягнення із відповідача пені та штрафу у звязку з тим, що це є одним видом цивільно-правової відповідальності. Ставив під сумнів факт ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою, посилався на постанову Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі за № 6-698цс15. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач у позові вказує, що надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік, але із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається, що відсоткова ставка на початку становила 36,00%, а згодом зменшувалась до 30,00% та до 34,80%, а потім збільшувалась до 43,20%,однак дані обставини жодним чином не викладені у позовній заяві.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати загальний строк позовної давності щодо основної суми заборгованості і спеціальний строк позовної давності відносно штрафу та пені.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що частинами 1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046. Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Документом, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.07.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано анкету-заяву, що, як зазначає банк, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами, складає договір про надання банківських послуг № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання випустити та видати ОСОБА_1 платіжну кредитну картку з встановленням на ній кредитного ліміту, а також здійснювати за плату обслуговування карткового рахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, законодавець визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне надання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів, та процентів. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Отже, підтвердженням виникнення між сторонами по договору з надання банківських послуг кредитних правовідносин, мають бути документальні (письмові) відомості про видачу ОСОБА_1 кредитної картки та перерахування на картковий рахунок за цією карткою кредитних коштів із сумою кредитного ліміту.

Посилання ж позивача на підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, як договору та виникнення внаслідок цього кредитних зобов'язань є безпідставними та не заслуговують на увагу суду, оскільки, підписання такої заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифів, складає договір про надання банківських послуг, про що зазначено у самій анкеті, який за своїм змістом та істотними умовами кредитним договором не є, так-як за обсягом прав і обов'язків сторін є значно ширшим від кредитного договору. Зокрема, "Умовами та Правилами" передбачено, в тому числі, збільшення або зменшення кредитного ліміту, а відтак і зміну обсягу зобовязань сторін, що випливають з договору. Крім цього, як зазначено вище кредитний договір є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками за договором. Відсутність вказаних відомостей не підтверджує наведені у позовній заяві посилання позивача про видачу ОСОБА_1 кредиту у розмірі 6000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці.

Також є незрозумілим той факт що позивач у позовній заяві вказує, що Відповідач отримав кредит у розмірі 6000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці, у той час як із доданої до позовної зави копії анкети-заяви від 24.07.2007 вбачається, що кредитний ліміт встановлено у сумі 3000.00 гривень.

Виявлено невідповідності у позовній заяві та документах, що додаються до неї, так у позовній заяві позивачем вказано що, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів сторони погодили, що позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному договору, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, а відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, що додаються позивачем, строк встановлено у 120 днів.

Крім того, позивач вимагає зокрема стягнення із ОСОБА_1 штрафу та пені. Так, необхідно зауважити, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за строків платежів в розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою, не встановлено, чи саме в такій редакції Умови та Правила діяли на момент написання заяви від 24.07.2007 року, оскільки в матеріалах справи міститься копія вказаних вище Умов та Правил, підписаних лише головою правління Банку, тоді як така копія не може бути належними та допустимим доказом, так як вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позичальником вона не підписана.

Також, позивачем не надано суду оригінал заяви ОСОБА_1 від 24.07.2007 року про відкриття карткового рахунку, а копія даної заяви не може бути належним доказом наявності кредитних зобовязань.

Разом із тим позивачем вказано, що відповідачем несвоєчасно виконуються умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 31.01.2016 р. відповідач має заборгованість та йому нараховано штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову, однак не зазначено з якого часу відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором. Також позивач вказуючи у позові, що кошти відповідачу були надані у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не зазначає цей строк, не вказує чи продовжувався він і на який строк, хоча при цьому посилається на умови кредитного договору, які передбачають право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі.

Позивач в позові вказує, що відповідно до умов кредитного договору банк має право на зміну Тарифів, але із матеріалів справи не вбачається чи скористався банк своїми правами, якщо так, то коли та в якому розмірі були змінені тарифи.

Судом із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається, що відсоткова ставка неодноразово змінювалася, на початку становила 36,00%, а згодом зменшувалась до 30,00% та до 34,80%, а потім збільшувалась до 43,20%,однак дані обставини жодним чином не викладені у позовній заяві.

Також суд вважає що позивачем пропущено строк позовної давності та необхідно застосувати строк позовної давності до даних цивільних правовідносин.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути судовий збір з позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 213 - 215 ЦПК України ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя: Т.В.Штих