Справа № 465/1171/16 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4492/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідача - ЛКП «Львівелектротранс», в якій, з урахуванням поданих 03.03.2016 року уточнень, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 39 193 грн. 50 коп., а також 40 000 грн. 00 коп. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 18.06.2015 року його звільнено з посади водія тролейбуса ЛКП «Львівелектротранс». При звільненні з роботи, всупереч вимог ст. 116 КЗпП України йому не було виплачено усіх сум, що належали від підприємства у такому випадку. Зокрема, йому було недонараховано і не було виплачено частину заробітної плати за період 2012-2014 років в сумі 4525 грн. 32 коп. Вказана сума була виплачена за рішенням суду лише 15.02.2016р року, що підтверджується довідкою ЛКП «Львівелектротранс» від 16.02.2016 року за № 06/-295 та копією платіжного доручення № 7466 від 15.02.2016 року.

Зазначає, що обставина невиплати усіх сум, які належали до сплати йому підприємством, підтверджується рішенням Франківського суду м. Львова від 29.10.2015 року, котре набрало законної сили і ця обставина, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, є встановленою та не підлягає доказуванню.

Щодо заподіяння йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, то в обґрунтування стягнення такої послався на положення ст. ст. 23 ЦК України та 237-1 КЗпП України, так як вважає, що порушення його трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір заподіяння такої шкоди він оцінює у 40 000 грн. 00 коп..

З огляду на вказане, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи задоволено частково.

Стягнено з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату в сумі 39 193 грн. 50 коп. та 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 44 193 грн. 50 коп. Вирішено питання судових витрат.

22.04.2016 року представник відповідача звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у звязку з тим, що таке ухвалене без його участі. Зазначив, що у судове засідання він не зявився з поважних причин, так як не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що позбавило його можливості надати суду докази у заперечення позовних вимог.

Щодо доказової бази, то вказував, що при вирішенні спору, судом не враховано відсутність вини відповідача у невиплаті розрахунку при звільненні позивача та стягнено моральну шкоду, хоча позивачем не надано доказів заподіяння такої.

Одночасно подав заяву про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що копія рішення отримана посадовою особою підприємства (секретарем) 31.03.16 року, однак остання з 02.04.2016 року перебувала на листку непрацездатності, а особа, котра виконувала її обовязки, вчасно не доповіла керівництву про ухвалення судом заочного рішення, що оскаржується.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року заявнику ЛКП «Львівелектротранс» відмовлено у поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом Колодія В.С. до ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заяву про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року та заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року оскаржив відповідач ЛКП «Львівелектротранс».

Вважає, що відмовляючи у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення такої без розгляду, суд першої інстанції неправомірно керувалася приписами ст. ст. 72,73 ЦПК України і послався на такі, як на підставу для відмови у поновленні процесуального строку, а відтак, ухвала підлягає скасуванню.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції, для розгляду питання про поновлення процесуального строку по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги у вказаній частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Залишаючи заяву ЛКП «Львівелектротранс» про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що копію вказаного заочного рішення суду відповідач у встановленому порядку отримав 31.03.2016 року, а перебування на листку непрацездатності секретаря-діловода підприємства у період з 02.04.2016 року і надалі, жодним чином не впливає на строк подачі безпосередньо підприємством заяви про перегляд такого заочного рішення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як факт одержання відповідачем 31.03.2016 року копії заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у даній справі підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення зазначеного документа уповноваженій посадовій особі підприємства. Вказана обставина не заперечувалася також і представником відповідача у ході апеляційного розгляду справи.

В силу ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котру може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Встановлено, що незважаючи на отримання 31.03.2016 року копії заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, із заявою про його перегляд відповідач звернувся у суд лише 22.04.2016 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 228 ЦПК України строку на подачу такої заяви.

Та обставина, що у подальшому після отримання копії заочного рішення суду, а саме з 02.04.2016 року уповноважена особа підприємства, котра одержала лист з рекомендованим повідомленням про вручення, перебувала на лікарняному, жодним чином не спростовує того факту, що строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення пропущений з поважних причин.

Відтак, суд правомірно відмовив у поновленні такого строку.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії (у даному випадку право на подання заяви про перегляд заочного рішення суду) втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд, за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Оскільки, відсутні підстави за клопотанням відповідача для поновлення згаданого процесуального строку, то, в силу положень ст. 72 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення поданої заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у частині залишення заяви ЛКП «Львівелектротранс» про перегляд заочного рішення суду без розгляду не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1.ч.1 ст. 312, ст.313, п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню в силу вимог ст. 324 ЦПК України не підлягає.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5