Справа №474/425/16-ц
П. №4-с/474/6/16
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04.07.16 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання - Татаренко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ,-

в с т а н о в и в :

15.06.2016 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулося з вказаною скаргою на дії державного виконавця щодо примусового виконання рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Брокбізнесбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 256 грн. 25 коп. ( виконавчий лист №474/1019/14-ц від 07.11.2014).

1. Скаржник просив суд :

2.Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 щодо примусового виконання рішення Врадїївського районного суду Миколаївської області № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості в розмірі 12256,25грн. незаконними;

3.Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві № 48911372 від 26.02.2016 ;

4.Зобовязати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Врадїївського районного суду Миколаївської області № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості в розмірі 12256,25грн;

5.Зобовязати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 направляти на адресу АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» копії всіх документів по вчинених виконавчих діях передбачених чинним законодавством.

Враховуючи, що строки оскарження стороною виконавчого провадження не пропущено, 17.06.2016 року вказана скарга була прийнята судом до провадження та призначено судовий розгляд.

У призначений час сторони до суду не з»явились та надіслали письмові клопотання по розгляд справи у їх відсутність.

Боржник ОСОБА_1 на розгляд справи не з"явився по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що не є перешкодою для розгляду скарги у його відсутність.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені і від них надійшли письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, та в справі достатньо даних про правовідносини сторін, суд визнав можливим проводити розгляд у відсутності сторін на підставі письмових доказів.

Дослідив письмові докази, які надані сторонами та досліджені судом, вивчив матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

07.11.2014 року по цивільній справі № 474/1019/14-ц за позовом ПАТ "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором винесено заочне рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 256 грн. 25 коп.

30.12.2014 року по вказаному рішенню позивачу ПАТ "Брокбізнесбанк" видано виконавчий лист № 474/1019/14-ц від 07.11.2014 року, який звернуто до виконання. Згідно вказаного виконавчого листа Врадіївським судом зазначено зареєстроване місце проживання боржника - смт Врадіївка, вул. Карла Маркса, 1.

22.01.2015 року заступником начальника відділу ДВС Врадіївського РУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46127416 та боржнику надано сім днів для добровільного виконання рішення суду. Копію постанови направлено сторонам простою кореспонденцією та у справі відсутні достовірні відомості про її отримання стягувачем .

28.05.2015 року головним державним виконавцем Назаренко Ю.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв"язку з відсутністю майна у боржника та направлено постанову стягувачу.

17.09.2015 року на адресу Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції стягувачем було повторно направлено заяву про примусове виконання рішення Врадїївського районного суду Миколаївської області по справі № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

26.02.2016 року цим же державним виконавцем складено акт державного виконавця та встановлено, що у боржника ОСОБА_1 майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. У акті зазначається, що це державний виконавець встановив після перевірки ним баз транспортних засобів.

26.02.2016 року головним державним виконавцем Назаренко Ю.В. повторно винесено постанову про повернення виконавчого документа та вказану постанову простою кореспонденцією від 02.03.2016 року № 779/5 направлено стягувачу .

01.06.2016 року на адресу АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві вих. №779/5 від 02.03.2016 з оригіналом виконавчого листа № 474/1019/14-ц.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 48911372 вказано, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та цивільної справи, судом встановлено, що державним виконавцем місце проживання, реєстрації, роботи боржника та перебування майна боржника належним чином не встановлено. Не в повній мірі перевірені відомості про джерела отримання боржником доходів та про відкриті боржником рахунки в різних банках та інших фінансових установах, про наявність або відсутність майна.

Так, в матеріалах виконавчого провадження наявні лише:

- запит державного виконавця до КП « Первомайське МБТІ» 17.11.2015 року №5237/5 про наявність зареєстрованого нерухомого майна належного на праві власності боржнику без відповіді ;

- запит від 17.11.2015 року до відділу Держземагенства у Врадіївському районі про наявність зареєстрованих земельних ділянок на праві власності та на праві оренди. Наявна відповідь про відсутність земельних ділянок від 15.01.2016 року;

- відповідь № 188419 від 25.11.2015 р. на запит від 17.11.2015 року ТВБВ №10014/0118 АТ "Державний ощадний банк України" в м. Первомайськ" про те, що за боржником цінних паперів немає;

- відповідь № від 08.10.2015 р. Державної податкової служби України на запит від 06.10.2015 року про відсутність за боржником номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах;

- відповідь № НОМЕР_1 від 08.10.2015 р. Державної податкової служби України на запит 06.10.2015 року про відсутність боржника в базі даних про джерела отримання доходів ;

- відповідь № НОМЕР_2 від 06.10.2015 року Пенсійного фонду України на запит від 06.10.2015 року про відсутність боржника в базі ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи;

- відповідь №6 від 06.10.2015р. Пенсійного фонду України на запит від 06.10.2015 року про відсутність боржника в базі даних про осіб-боржників, які отримують пенсії.

Також судом встановлено, що державним виконавцем після повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, 04.07.2016 року було сформовано Інформаційну довідку №62629403 з Державного реєстру та встановлено, що боржник ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - квартири в АДРЕСА_1. ( витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2016 року)

Ця дія була вчинена державним виконавцем після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, що є протиправним.

Також, суд приходить до висновку, що державним виконавцем передчасно прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.02.2016 року, так як державним виконавцем не здійсненні всі законні заходи щодо виконання рішення суду, що є протиправним з огляду на права стягувача та обов»язки державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами ст. 6 Закону державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також, ч.І ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» надано сторонам виконавчого провадження гарантовані права під час провадження виконавчих дій та здійснення виконавчого провадження в цілому, а саме: заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

При таких обставинах, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу, так і боржнику, рівність прав під час проведення виконавчих дій , а також зобов»язує державного виконавця вживати всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні з метою виконання рішення суду.

Порядок примусового виконання рішень передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затв. наказом МЮУ 02.04.2012 року №512/5, зар. в МЮУ 02.04.2012 року №489/20802

Ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці ( п. 1.2 Інструкції)

Відповідно до Інструкції 3.15. повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обовязково розяснюється порядок повторного предявлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

3.17. У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, державний виконавець лише констатував факт, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення та керувався п. 2 ч.1 ст. 47 Закону та ст. 50, яка передбачає наслідки завершення виконавчого провадження, що є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до вказаних норм Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов»язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з вказаної підстави, не позбавляє його права повторно пред»явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Згідно п 3.20 Інструкції, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного звязку або електронною поштою.

За вимогами п 7.2. Інструкції, при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

7.14. У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а також його місце роботи державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Таким чином, судом встановлено ряд неправомірних дій державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду, що є неприпустимим та таким, що порушує гарантовані Конституцією України права стягувача на справедливий суд, що включає в себе і реальне виконання рішення суду.

За вимогами ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 83 Закону України « Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. П.10.1 Інструкції передбачено, що контроль у виконавчому провадженні здійснюється відповідно до статей 83 - 86 Закону.

10.2. Начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом. За результатами перевірки виконавчого провадження виноситься постанова про перевірку виконавчого провадження. 10.4.4. Долучені до матеріалів виконавчого провадження документи повинні бути прошнуровані, пронумеровані, з описом документів на момент його направлення.

Таким чином, судом встановлено ряд неправомірних дій державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду, що є неприпустимим та таким, що порушує гарантовані Конституцією України права людини на справедливий суд, що включає в себе і реальне виконання рішення суду.

За вимогами ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

Невиконання рішення суду в розумінні практики Європейського суду, яка є обов»язковою для застосування до подібних правовідносин у національному законодавстві є порушенням ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини щодо права на справедливий суд та ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції щодо захисту права власності.

Зміст поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, зокрема, що «майном» охоплюються, наприклад, кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обовязкового до виконання судового рішення «Бурдов проти Росії» (від 7 травня 2002 р., заява №59498/00).

У рішенні « Глоба проти України» від 05.07.2012 року, суд вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» (<…>), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84). Також Європейський суд зазначив, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд вказав, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A.» проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Нікому суд не потрібен, якщо немає результату реального виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою, а вимоги скаржника такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 210, 383- 387 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 щодо примусового виконання рішення Врадїївського районного суду Миколаївської області № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості в розмірі 12256,25грн. незаконними.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві № 48911372 від 26.02.2016 року.

Зобовязати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції ОСОБА_2 вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Врадїївського районного суду Миколаївської області № 474/1019/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості в розмірі 12256,25 грн. та направити на адресу АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» копії всіх документів по вчинених виконавчих діях передбачених чинним законодавством.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали направити сторонам.

Суддя А. В. Сорочан