12.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/6812/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/6812/16-ц
2/205/3063/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину квартири № 20, розташованої у м. Дніпропетровську, пр. Івана Мазепи, 21. Позовна заява мотивована тим, що після смерті матері позивача відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири, проте позивач не може оформити спадкове майно у звязку з неможливістю виділення частки померлої у спільному майні подружжя.

Позивач у судове засідання не зявився, проте його представник звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, проте звернувся до суду з заявою, у якій проти задоволення позову не заперечував.

ОСОБА_4 державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі її представника.

ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 померла 26.01.2016р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 153 (а.с.5).

ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Кіровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська 04.01.1975р., актовий запис № 14, була одружена з відповідачем у справі ОСОБА_2 (а.с.17).

Під час спільного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 28.08.1996р. державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, придбали квартиру № 20, розташовану у м. Дніпропетровську, пр. Івана Мазепи, 21 (а.с.7-8).

Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Враховуючи вищевказану правову норму, а також те, що зазначену квартиру було придбано під час спільного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2, суд доходить висновку, що воно було їх спільною сумісною власністю, а відтак померлій відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України належала 1/2 частина квартири № 20, розташованої у м. Дніпропетровську, пр. Івана Мазепи, 21.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла 1/2 частина вищевказаної квартири.

За час життя ОСОБА_5 склала заповіт, в якому належну їй частину квартири № 20, розташованої у м. Дніпропетровську, пр. Івана Мазепи, 21, заповіла позивачу у справі.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено у ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач прийняв спадщину після померлої ОСОБА_5, оскільки у передбачені законом строки звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської нотаріальної контори.

Водночас, 11.08.2016р. постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_7 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з неможливістю виділення частки померлої у спільному майні подружжя за відсутності згоди відповідача як другого з подружжя.

Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав як спадкоємця за заповітом шляхом визнання права власності за заповітом на 1/2 частину квартири № 20, розташованої в м. Дніпропетровську по пр. Івана Мазепи, 21, після смерті ОСОБА_5, померлої 26.01.2016р.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст.233, 328, 392, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 41,0 кв.м., загальною площею 63,5 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 26 січня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9