У х в а л а

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про перегляд Верховним Судом України рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг,

в с т а н о в и л а :

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 22 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») на користь ОСОБА_4 445 тис. 835 грн 44 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн; стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави 3 тис. 654 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд Одеської області 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасував й ухвалив нове рішення, яким відмовив у цій частині позову; в решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відхилила; рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року залишила без змін.

16 грудня 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», за дорученням якого діє Колеснікова Ю.С., звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року та 9 грудня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу 19 вересня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту), який за формою та змістом відповідає вимогам закону, а також внесено кошти на рахунок, а відтак банк зобов'язаний повернути на вимогу позивача суму вкладу та нараховані проценти.

Разом з тим в ухвалах суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 22 лютого 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, виходив з того, що між сторонами договір банківського вкладу не укладався; крім того, відсутній документ про внесення позивачкою зазначених грошових сум до каси банку, а тому немає правових підстав покладення на банк відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями працівника банку під час виконання ним службових обов'язків;

- в ухвалі від 9 грудня 2015 року касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, виходив з відсутності правових підстав для застосування приписів статті 1172 ЦК України, оскільки вина працівника банку під час виконання ним службових обов'язків у завданні шкоди позивачу не доведена.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року, на яку також посилається заявник на підтвердження своїх вимог, міститься правовий висновок про те, що вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно з умовами укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором і законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором. Так, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який построчив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, висновки, викладені в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року, на яку заявник посилається на обґрунтування своїх вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг за заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про перегляд Верховним Судом України рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко