У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу «Мопед Viper Corrado» у сумі 2 023,45 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2 вересня 1978 року перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 січня 2012 року розірвано. За час шлюбу ними побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та придбано транспортний засіб «Мопед Viper Corrado».

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив виділити і визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 на 1/3 частку спірного житлового будинку та приміщення магазину по АДРЕСА_2.

Посилався на те, що з 2 вересня 1978 року по 18 січня 2012 року перебував з ОСОБА_3 у шлюбі. Під час шлюбу ними набуто житловий будинок АДРЕСА_1 та приміщення магазину по АДРЕСА_2. Оскільки на будівництво спірного будинку були витрачені спільні кошти подружжя, його особисті кошти і кошти його родичів, просив відступити від засад рівності часток подружжя.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному по Ѕ частці житлового будинку АДРЕСА_1 з визнанням за кожним із подружжя права власності на ці частки.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 411,36 грн як компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу «Мопед Viper Corrado».

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності набуття подружжям у спільну сумісну власність приміщення магазину по АДРЕСА_2, а також з недоведеності підстав для збільшення частки ОСОБА_4 у спірному житловому будинку.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2 вересня 1978 року.

Рішенням Ківерцівськоо районного суду Волинської області від 18 січня 2012 року шлюб розірваний.

За час шлюбу сторони побудували житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який 31 липня 1997 року прийнятий в експлуатацію; 3 вересня 1997 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за ОСОБА_4

Також судами встановлено, що у 2008 році сторони за 4 046,91 грн придбали транспортний засіб «Мопед Viper Corrado», який 13 серпня 2011 року ОСОБА_4 після відновлювального ремонту поставив на тимчасовий облік.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя і правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши з урахуванням наданих сторонами доказів обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувавши джерело і час його придбання, обґрунтовано дійшов висновку про рівність часток сторін у набутому за час шлюбу майні та з метою врівноваження таких у порядку поділу майна подружжя правильно стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 411,36 грн як компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу «Мопед Viper Corrado».

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Твердження ОСОБА_4 про порушення судами норм процесуального права безпідставні, так як справа вирішена в межах заявлених ОСОБА_4 вимог і з урахуванням недоведеності обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук