Справа № 530/699/16-ц
Номер провадження 2/530/425/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇН

03.10.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області, третя особа Українська універсальна біржа про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та про визнання права власності на житловий будинок та земельну діляку в порядку спадкування за заповітом, - В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області, третя особа Українська універсальна біржа про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та про визнання права власності на житловий будинок та земельну діляку в порядку спадкування за заповітом.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася і направила до суду клопотання в якому, просила суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Третя особа Українська універсальна біржа, в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена. Від неї не надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Суд, зачитавши заяви позивача, який підтримав свої позовні вимоги, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року помер чоловік позивача - ОСОБА_2, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області видано свідоцтво про смерть серії І-КЕ №280915 (а.с.6), постійним місцем проживання якого було м. Зіньків, пров. Комінтерну (нова адреса: пров: Соловянівський), буд. 27, Зіньківського району, Полтавської області.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,20 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території м. Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, належної ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І//-ПЛ №015446, виданого 20.02.2001 року Зіньківською міською радою Зіньківського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №816 та житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Зіньків, пров. Комінтерну (нова адреса: пров. Соловянівський) Зіньківського району, Полтавської області.

Спадщину у встановлений законом строк після померлого чоловіка позивач прийняла, оскільки відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України,- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Від імені сина померлого, ОСОБА_3, згідно рішення органу опіки і піклування мною була написана заява про відмову від прийняття спадщини подана до Зіньківської державної нотаріальної контори 17 квітня 2015 року де було заведено спадкову справу №103/2015.

За життя, ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 13 вересня 2014 року Зіньківською державною нотаріальною конторою Полтавської області за реєстровим №2723, у якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

17 січня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташований по провулку Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.8-9) та земельної ділянки загальною площею 0.20 га, яка розташована за адресою провулок Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.10-11).

Гроші у розмірі 11 100 грн. чоловік позивача, ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 повністю при підписанні договору, про що зазначено договорах купівлі продажу за реєстровим №Н-6, Н-7 укладених на українській універсальній біржі (а.с.8,10).

Предмет договору: продавець продав, а покупець купив нерухоме майно: будинковолодіння, адреса: провулок Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, склад нерухомого майна: А-1 будинок жилий, Б, б, - сарай з прибудовою, б 1 погріб, б 2,б 3 навіс, В вбиральня, №1,2 огорожа. Також покупець купив земельну ділянку розміром 0.20 га, цільове призначення якої для ослуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства.

23.01.2001 року даний договір купівлі-продажу і чоловіка позивача право приватної власності на куплене ним на підставі нього нерухоме майно було зареєстроване в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» у реєстрову книгу № 14, за реєстровим № 1999. З цього часу позивач став постійно володіти даним будинковолодінням, проживати в ньому і вважав, що має право власності на дане нерухоме майно.

Як спадкоємець за заповітом майна померлого чоловіка, ОСОБА_5, має намір успадкувати будинок та вказану земельну ділянку але не може здійснити своє право і успадкувати їх в нотаріальному порядку, причиною чого являється не посвідчений договір купівлі продажу будинку та відсутність документів на будинок кадастрового номера на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на Державній земельній кадастровій карті, тобто відсутні відомості з Державного земельного кадастру необхідні нотаріусу для оформлення спадщини за заповітом. Цей факт підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовою у наданні Витягу з Державного земельного кадастру (а.с.14).

По питанню визнання вищевказаного договору купівлі-продажу таким, що відбувся і дійсним та визнання права власності на куплене на підставі нього нерухоме майно, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до Зіньківського районного суду Полтавської області.

Згідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На час укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння по провулку Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області № 7 між чоловіком позивача і ОСОБА_4, укладеного і посвідченого 21.01.2001 року на Українській універсальній біржі діяв Закон України «Про товарну біржу».

Стаття 9 Закону передбачала, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі.

Статтею 15 даного Закону передбачалося, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку, та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Таким чином письмовими доказами того, що позивач і продавець ОСОБА_4, як сторони договору, домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинковолодіння і відбулося повне виконання договору: договір купівлі-продажу реєстровий № Н-6 від 17.01.2001 року, його державна реєстрація в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та його подальші дії по володінню купленим чоловіком позивача нерухомим майном.

Після вступу у володіння купленим вищевказаним нерухомим майном, чоловік позивача, як його власник, провів ремонт житлового будинку, внісши незначні зміни до будинку, зазначеного в договорі купівлі-продажу літерою А-1.

Відповідно до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001 р. зі змінами.

30.03.2016 року на замовлення позивача ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» був виготовлений новий технічний паспорт на вищевказаний садибний житловий будинок, в розділі «Характеристика будинків, господарських будівель» якого зазначена оцінка нерухомого майна, яке знаходиться в будинковолодінні за № 27, по пров. Соловянівський, в м. Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.8-13).

Таким чином, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу будинковолодіння, укладеного і посвідченого 21.03.2001 року на Українській універсальній біржі, відповідно до чинного на день укладення і посвідчення даної угоди законодавства України, чоловік позивача фактично набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, пров. Соловянівський, 27.

Відповідно частини 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як передбачено ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно параграфа першого ч. 1 та ч. 2 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обмежень" говориться про державну реєстрацію речових прав - офіційне визнання підтвердження державою факту виникнення речових прав на нерухоме майно.

Згідно копії свідоцтва про смерть, сторона у вищевказаному договорі купівлі-продажу: покупець ОСОБА_2, помер 23.10.2014 року в м.Зіньків, Зіньківського району Полтавської області (а.с.6).

Таким чином, успадкувати і належним чином зареєструвати належну померлому, земельну ділянку позивач може тільки через суд, звернувшись із заявою про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.І ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Отже, це означає, що відомості про цю земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, тобто на картографічних документах Державного реєстру земель (черговому кадастровому плані тощо) відсутнє позначення наявності такої ділянки на відповідній території, позивач не має змоги отримати ні витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, ні витягу з поземельної книги, адже позивач не являєтьсяся її власником, а видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, і позивачу було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_6 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, із врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу Українист. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області, третя особа Українська універсальна біржа про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та про визнання права власності на житловий будинок та земельну діляку в порядку спадкування за заповітом задоволити.

Визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу №Н-6 від 17 січня 2001 року, укладений на українській універсальній біржі щодо житлового будинкуз господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м. Зіньків, пров, Комінтерна (Соловянівський), буд.№27 Зіньківського району Полтавської області, укладений між померлим ОСОБА_2 та Українською універсальною біржею - дійсним.

Визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу №Н-7 від 17 січня 2001 року, укладений на українській універсальній біржі щодо земельної ділянки загальною площею 0.20 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою провулок Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області укладений між померлим ОСОБА_2 та Українською універсальною біржею дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків 233862209, мешканкою м. Зіньків, пров, Комінтерна (Соловянівський), буд.№27 Зіньківського району Полтавської області, право власності на житловий будинок № 27 по пров, Комінтерна (Соловянівський), м. Зіньків, Зіньківського району Полтавської областіі складається з позначеного на плані технічного паспорта на житловий будинок літерами та цифрами: житловий будинок літ. А-1; Б, б, - сарай, б 1 погріб; б-2, б-3 навіс, Г вбиральня, №3 ворота огорожі, №4 огорожа, №5 трубопровід, який належав ОСОБА_2, померлому 23.10.2014 року, в порядку спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків 233862209, мешканкою м. Зіньків, пров, Комінтерна (Соловянівський), буд.№27 Зіньківського району Полтавської області, право власності на земельну ділянку розміром 0.20 га, цільове призначення якої для ослуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою провулок Комінтерна, 27 в м.Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, яка була надана ОСОБА_2, померлому, 23.10.2014 року на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії 1У-ПЛ №015446, зареєстрованого 20.02.2001 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №816, в порядку спадкування за заповітом..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_7