06.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/4988/16-ц
УХВАЛА

06 грудня 2016 року м. ДніпроСправа №205/4988/16-ц
2-о/205/114/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Мовчана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про усиновлення, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради, Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про усиновлення.

Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з п.4 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

Відповідно до ч.2 ст.18 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду.

За змістом ч.2 ст.18, ч.4 ст.234 ЦПК України справа про усиновлення підлягає розгляду у складі одного судді і двох народних засідателів.

Вказані положення відповідали правилам ч.4 ст.124 Конституції України у редакції, чинній до 29.09.2016р.

Водночас, з 30.09.2016р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016р. № 1401-VIII, яким внесено зміни до ст.124 Конституції України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.124 Конституції України у редакції, чинній з 30.09.2016р., правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних.

Таким чином, на цей час Конституція України не передбачає можливості участі народних засідателів у здійсненні правосуддя, а ч.1 ст.124 Конституції України прямо забороняє делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами.

Аналогічно не передбачає інститут народних засідателів і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016р.

Разом з тим, необхідні зміни до ч.2 ст.18, ч.4 ст.234 ЦПК України з метою приведення їх у відповідність до чинної редакції Конституції України внесені не були.

Згідно з п.1 р.ХV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції України. Це саме стосується і набуття чинності законом про внесення змін до Конституції України.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що положення ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом № 1401-VIII як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції.

Аналогічна позиція щодо чинності ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України з 30.09.2016р. викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.10.2016р. №21 «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини другої статті 18, частини четвертої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України частині п'ятій статті 124, частині першій статті 127, частині четвертій статті 129 Конституції України».

За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на фактичну втрату чинності ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України з 30.09.2016р., а також враховуючи заборону ст.124 Конституції України делегування функцій судів іншим органам та особам, суд доходить висновку про наявність підстав для розгляду цієї справи про усиновлення одноособово суддею на підставі ч.1 ст.18 ЦПК України, оскільки суперечливість національного процесуального законодавства не може бути підставою для відмови особі у праві на розгляд її справи судом упродовж розумного строку, яке гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник у судове засідання не з'явився, натомість звернувся до суду з заявою про залишення заяви окремого провадження про усиновлення без розгляду.

З огляду на неявку у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України заява залишається без розгляду у разі подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про залишення заяви окремого провадження про усиновлення без розгляду.

З огляду на викладене, а також керуючись ст.ст.197, 207 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву окремого провадження ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про усиновлення, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради, Ленінський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, залишити без розгляду.

Роз'яснити заявнику його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:А.В. Нижний