Справа № 605/229/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" липня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Лежигубській О.В розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно по закону,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований вс. Носів вул.Шевченка,79 Підгаєцького району, в порядку спадкування за заповітом

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті діда ОСОБА_2, Степановича, який помер 31.05.1995 року залишилось спадкове майно у виді житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований вс. Носів вул.Шевченка,79 Підгаєцького району. Єдиним спадкоємцем по закону є їїх батько ОСОБА_3, який помер раніше від свого батька 21.07.1984 року. Вона, як спадкоємець за законом, звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діяла в судовому засіданні на підставі довіреності,уточнила позовні вимоги, які підтримала при судовому розгляді справи. В наступне судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги прохала задоволити.

Притягнутий до участі в справі на стороні співвідповідача ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1, в повному обсязі про що подав письмову заяву та просив розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач представник Носівської сільської ради в судове засідання не зявилися, до суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказали, що не заперечують щодо задоволення позову ОСОБА_1Я .

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року(справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вислухавши пояснення свідків та вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер 21 липня 1984 року (а.с. 7).Позивачки є дочкою ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_6 (а.с. 9,10) Також судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним сином ОСОБА_2.

Фактично обгрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті діда ОСОБА_2, який помер 31 травня 1995 року (а.с. 5) та після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 79, с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області область. При цьому позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, нею предявлено в 2016 році з підстав, що вона вступила в управління спадковим майно, шляхом постійного догліду за ним у відповідності до вимог ст.. 1216, 1261, 1268 ЦК України ( 2004 року)

Звертаючись до суду позивач самостійно обирає спосіб захисту (ст.ст. 20, 16 ЦК України), проте вказані дії він повинен вчиняти з врахуванням специфіки спірних правовідносин, що існують між сторонами провадження. Вказаний спосіб захисту повинен ефективно захищати порушені. невизнані, або оспорені права позивача (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 12червня 2013року в справі №6-32 цс 13).

Суд звертає увагу, що на час відкриття спадщини, до спірних спадкових правовідносин підлягає застосуванню ЦК УРСР, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер 31 травня 1995 р., тобто спадщина відкрилася до 01 січня 2004 р. і передбачений 6 місячний строк на прийняття спадщини сплину також до 01 січня 2004 року . При цьому ст. 549 ЦК УРСР містила перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а також встановлювала можливість продовження строку на прийняття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР).

Відповідно до п.4 Перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно правовідносини на які посилалася ОСОБА_1 у позовній заяві регулюються Цивільним кодексом Української РСР ( в редакції 1963 року) Цих вимог Закону позивачем не дотримано.

Згідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5, 14.06.1994, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Заслуговують на увагу суду покази свідків, які ствердили, що позивач ОСОБА_1 після смерті діда, єдина вжила заходи щодо утримання та догляду за спадковим майном. Вона постійно приїзжава в даний будинок, зробила ремонт , встановила огорожу присадибної ділянки та здійснила інші роботи повязані з збереженням спадкового майна. Фактично позивач вступила в управління та володіння цим спадковим будинком після смерті ОСОБА_2

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу Українизастосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, ОСОБА_1 є такою, що в силу ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2.

Оскільки спадщина, яка відкрилася та була прийнята спадкоємицею ОСОБА_1 до набрання чинності ЦК України 1 січня 2004 року, тому правила ст. 1261,1268 ЦК України на які посилається позивач в позовній заяві до спадщини ОСОБА_2 застосовуватися не можуть.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи N 6-222цс14 від 04.02.2015 року).

У даному випадку у матеріалах справи наявний лист № 388/01-16 від 21 квітня 2016 року Підгаєцької державної нотаріальної контори з якого слідує нотаріальна відмова у оформленні спадщини позивачу із-за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок у спадкодавця.

Житловий будинок, з надвірними будівлями, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується довідкою виконкому Носівської сільської ради наданої на підставі відомостей з по господарської книги по с. Носів.

Згідно з положеннямистаттей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17Закону України «Про власність»,постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність»така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про введення в діюЗакону «Про власність»загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цьогоЗакону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджененаказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не була власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до правових позицій ВССУ, викладених в п.1 Інформаційного листа № 10-1387/0/4-12д від 27.09.2012 р. «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «…право власності на збудоване до набрання чинностізаконом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(01.07.2004 р.) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає в зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Право власності, згідност. 328 ЦК Українинабувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.4ст.174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, встановивши наявність факту відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право спадщини, суд вважає позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно: частину домоволодіння, є обґрунтованими. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.6, 524, 526, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), постановою Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" , ст.ст. 10, 11,209, 213-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/1 ідеальної частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою с. Носів вул.Шевченка,79 Підгаєцького району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 лесько Степановича, померлого 31.05.1995 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ПІДПИС ОСОБА_8