АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Новак А.В.
№22-ц/796/9555/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - первинна профспілкова організація «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» про скасування наказу та визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила скасувати наказ №301-к від 30.10.2015 року про її незаконне звільнення у зв'язку з відсутністю змін умов праці відділу науково-технічної інформації і перейменування його у відділ маркетингово-інформаційної діяльності (підготовлений для ознайомлення, як наказ №300-к від 29.10.2015 на зворотній стороні); поновити на посаді начальника відділу науково-технічної інформації; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2015 по 23.05.2016 року у розмірі 64 854,51 грн. (з відрахуванням податків в сумі 13 324,08 грн.)

В мотивування вимог посилалася на те, що звільнення відбулось із порушенням законодавства, зокрема: у відповідача фактично не відбулося змін умов праці відділу науково-технічної інформації і зв'язку і перейменування його у відділ маркетингово-інформаційної діяльності, у день звільнення з нею не провели повного розрахунку та не видали трудову книжку, первинна профспілкова організація «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» не надавала згоди на її звільнення, їй не було запропоновано іншої посади відповідно до її професії та спеціальності, а також вона вважає, що на підприємстві не відбулося змін умов праці і тому її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що відповідач не надав доказів щодо змін в організації виробництва та праці. У справі немає подання про зміну в організації виробництва та праці (техніко-економічного обґрунтування цих змін), не досліджені штат та бюджет до і після змін в організації виробництва та праці. Консультації з профспілками щодо змін в організації виробництва та праці, прийняття до уваги її переважного права залишитися на роботі, надання їй іншої роботи на цьому ж підприємстві повинні були початися не менше ніж за 3 місяці до звільнення.

Крім того, відповідач надав список посад, які були зайняті на підприємстві після другого повідомлення про звільнення з 02.09.2015 року, але ці посади не мають ніякого відношення до наказу №241-к від 19.08.2015 року про зміну в організації виробництва та праці згідно з яким була скорочена посада начальника відділу НТІ з тим самим штатним розкладом з доданням посади другого техніка та перейменування відділу НТІ у відділ маркетингово-інформаційної діяльності, в якому навіть немає посади маркетолога. Технічний архів, бібліотека та проектний кабінет залишилися на підприємстві.

Вважає, що на момент звільнення були вільні посади в новому відділі архіваріуса та інженера, ці працівники відділу науково-технічної інформації звільнилися. В наказі №301-к від 30.10.2015 року ОСОБА_2 підписався як начальник юридичного відділу, який не має повноважень на звільнення персоналу відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9.

Також вказала, що у записі трудової книжки, в наказі про звільнення №301-к від 30.10.2015 року зазначено неправильне формулювання п.1 ст.40 КЗпП України замість скорочення штату має бути скорочення штату працівників.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем її трудових прав, звільнення ОСОБА_1 відбулося правомірно з дотриманням вимог КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19.08.2015 року ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» було видано наказ № 241-к про реорганізацію, ліквідування структурних підрозділів, яким реорганізовано відділ науково-технічної інформації і групу маркетингу і реклами, створивши на основі цих підрозділів відділ маркетингово -інформаційної діяльності.

02.09.2015 року відповідачем було видано наказ №257-к про попередження про звільнення. (т.1 а.с.158-зв.)

02.09.2015 року за дорученням директора ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» фахівцем з кадрової роботи 2 категорії ОСОБА_3 у присутності працівників підприємства ОСОБА_4, провідного бухгалтера, ОСОБА_5, економіста, ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом №257-к від 02.09.2015 року та попередженням про звільнення від 02.09.2015 року, на що ОСОБА_1 відмовилася від ознайомлення з даними документами, а тому останній було зачитано тексти наказу №257 від 02.2015 та попередження про звільнення від 02.09.2015 року, про що 02.09.2015 року було складено акт. (т1.а.с. 159-160)

30.10.2015 року Наказом № 301-к «Про звільнення, виплату, скасування, ліквідування» ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 02.11.2015 року з посади начальника відділу науково-технічної інформації у зв'язку із скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) та виплачено грошову компенсацію за 4 календарних дні невикористаної відпустки, відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку згідно статті 44 КЗпП України, що підтверджується довідкою щодо розрахунку вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 від 20.05.2016 року.(т.1 а.с.168-зв)

02.11.2015 року за дорученням директора ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» фахівцем з кадрової роботи 2 категорії ОСОБА_6 у присутності працівників підприємства ОСОБА_4, провідного бухгалтера, ОСОБА_5, економіста, позивачу було запропоновано ознайомитись з наказом №301-к від 30.10.2015 року, на запропоноване ОСОБА_1 не погодилася ознайомитись під підпис, про що 02.11.2015 року було складено акт. (т.1 а.с.169)

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; (п.3).

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Так, в період з 02.09.2015 року по 02.11.2015 року у ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» нові посади (штатні одиниці) за відповідною професією чи спеціальністю ОСОБА_1 до штатного розпису не вводились і вакантні посади не утворювались, що підтверджується довідкою про відсутність вакантних посад №268 від 20.05.2016 року з додатками. (т.1 а.с.161)

Установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

Крім того, суд першої інстанції, з'ясовуючи обставини щодо дотримання відповідачем вищенаведених статей трудового законодавства, встановив, що позивачем дотримано норми трудового законодавства щодо доцільності дій про скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник або уповноважений орган має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис, як зазначалось вище.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

02.09.2015 року на виконання вимог статті 43 КЗпП України та наказу №257-к від 02.09.2015 року відповідачем було подано до первинної профспілкової організації подання № 481 від 02.09.2015 року про надання згоди на звільнення працівника ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штату. (т.1 а.с.170)

Згідно з витягу із протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації від 17.09.2015 року було надано згоду на звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України. (т.1 а.с.171)

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 02.11.2015 року відмовилася отримувати свою трудову книжку, про що фахівцем з кадрової роботи 2 категорії ОСОБА_6 було складено акт у присутності: ОСОБА_7 - начальника відділу кадрів; ОСОБА_8 - юрисконсульта 1 категорії. (т.1 а.с.172)

У зв'язку з цим, того ж дня позивачу було надіслано лист-повідомлення №594 про необхідність отримання трудової книжки на дві поштові адреси: АДРЕСА_1, 04201, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист та АДРЕСА_2. (т1 а.с.173-177)

04.11.2015 року ОСОБА_1 особисто отримала трудову книжку, про що були зроблені відповідні відмітки у Книзі обліку руху трудових книжок та особовій картці типової форми №П-2.

Відповідно до частини 1 статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Вихідна допомога обчислювалася згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, яким визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 4.2.11 Колективного договору визначено, що роботодавець для зарахування заробітної плати та інших виплат має надавати Працівнику платіжну картку в безкоштовне користування для зарахування заробітної плати та інших виплат.

02.11.2015 року в день звільнення відповідач провів з позивачем розрахунок та виплатив всі суми, що належали йому від підприємства, шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок позивача, що підтверджується банківською випискою по рахунку від 02.11.2015 року та довідкою з обслуговуючого банку Відділення №1 АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» у м. Києві №17 від 08.02.2016 року відомостями №107, 108 від 02.11.2015 року. (т.1 а.с.183-215)

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді