Справа № 755/2287/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивача ОСОБА_1.

представників позивача ОСОБА_2,ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,0 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 житлову кімнату площею 21,8 кв.м.; місця загального користування - кухню площею 9,5 кв.м., вбиральню площею 1,7 кв.м, ванну кімнату площею 3,4 кв.м., коридор площею 10,8 кв.м., вбудовану шафу площею 1,9 кв. м та лоджію площею 2,6 кв. м залишити у спільному користуванні.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що після розлучення залишився проживати у кімнаті площею 21,8 кв.м, а відповідач проживав у кімнаті площею 14,0 кв.м та у теперішній час продовжує проживати разом із дружиною та малолітньою дитиною.

Представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги. Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що відповідачі не бажають сплатити позивачу грошову компенсацію за належну йому частину квартири, тому позивач пропонує встановити порядок користування спірною квартирою

Відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти позову. Пояснила, що після розлучення вона із позивачем користувалася житловою кімнатою площею 21,8 кв.м, а син ОСОБА_6 - житловою кімнатою площею 14,0 кв.м. Позивач залишив спірну квартиру у зв'язку із створенням нової сім»ї. Не заперечує проти продовження користування спірною квартирою у порядку, який сторонами був погоджений після розлучення. Запропонований позивачем варіант користування квартирою обмежує право користування інших співвласників, оскільки вони змушені будуть користуватися меншою часткою квартири.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 пояснив, що запропонований позивачем варіант користування спірною квартирою значно перевищує розмір його частки у праві власності на спільне майно.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав. Пояснив, що після розлучення батьків за взаємною згодою встановили порядок користування спірною квартирою. До теперішнього часу він користується кімнатою площею 14,0 кв.м разом із своєю дружиною та малолітньою дитиною.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

21 лютого 1987 року позивач та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який 20 липня 2006 року було розірвано (а.с. 7,8).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 квітня 2002 року органом приватизації Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних долях (а.с. 4).

Згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юність-98» в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.49).

Згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юність-98» ОСОБА_4 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 та сплачує комунальні послуги (а.с.50).

28 серпня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб (а.с.53). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 54).

Також згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юність-98» ОСОБА_8 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2013 року, без реєстрації (а.с.51).

Згідно акту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юність-98» позивач за адресою: АДРЕСА_1, з листопада 2012 року по теперішній час не проживає (а.с.52).

Дослідивши добуті докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї.

Відповідно до п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Позивачем заявлені вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить на праві спільної власності.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складається з двох кімнат загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 35,8 кв.м.: перша кімната площею 14,0 кв.м, друга кімната площею 21,8 кв.м, кухня площею 9,5 кв.м., ванної кімнати площею 3,4 кв.м., вбиральні площею 1,7 кв.м., коридору площею 10,8 кв.м., вбудованої шафи площею 1,9 кв. м та лоджія площею 2,6 кв. м (а.с. 5).

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Сторонам належить право власності по 1/3 частині на спірну квартиру. З урахуванням розміру частин у праві власності на спірну квартиру сторонам належить право користування житловою площею по 11,6 кв.м.

Позивач просить визначити порядок користування спірною квартирою, виділити йому у користування житлову кімнату площею 14,0 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 житлову кімнату площею 21,8 кв.м.; місця загального користування - кухню площею 9,5 кв.м., вбиральню площею 1,7 кв.м, ванну кімнату площею 3,4 кв.м., коридор площею 10,8 кв.м., вбудовану шафу площею 1,9 кв. м та лоджію площею 2,6 кв. м залишити у спільному користуванні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.

Запропонований позивачем варіант користування спірною квартирою обмежує право користування інших співвласників, оскільки житлова кімната площею 14,0 кв.м значно перевищує розмір частки позивача у праві власності на спільне майно - 11,6 кв.м.

Більш того, між сторонами існувала домовленість щодо порядку користування спірною квартирою, який тривалий час сторонами дотримувався, що не заперечує позивач.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 358, 379, 383 ЦК України, ст. 179 ЖК України, п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності», п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст.10, 11, 60, 79, 80, 82, 84, 85, 86, 88 169, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя Н. Є. Арапіна