АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача Задорожної Т.А.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту та просить суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь за договором кредиту № 380/192/07-Пі від 07.03.2007, заборгованість в розмірі 732 654,93 доларів США, що еквівалентно 16 846 260 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.03.2007 між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/192/07-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000 доларів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою ставкою 12,70% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1.1. договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 06.03.2022.

Вказував, що 11.06.2008 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання відновлюваної кредитної лінії №380/192/07-Пі від 07.03.2007, згідно з якого збільшено розмір відсоткової ставки до 14,00% річних, встановлено новий графік погашення кредиту та збільшено ліміт кредитування до 410 000 доларів США. У відповідності до умов договору кредиту зі всіма змінами доповненнями до нього, належним чином виконав свої зобов'язання щодо видачі грошових коштів, а відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, передбачені договором кредиту, чим порушує його положення та норми чинного законодавства, зокрема, ст. 525 ЦК України, яка встановлює обов'язок виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до умов договору.

Станом на 02.11.2015 заборгованість за вищевказаним договором кредиту складає 732 645,93 доларів США, що еквівалентно 16 846 260,51 грн., та складається з: суми заборгованості за кредитом - 8 684 459,59 грн.; суми заборгованості за відсотками - 8 161 800,92 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.08.2016 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки воно ухвалено з прошенням норм матеріального і процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про пропуск банком строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, про сплив якої було заявлено відповідачем до постановлення судом рішення у суді першої інстанції у відповідності до положень ст. 267 ЦПК України.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 07.03.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №380/192/07-Пі, згідно умов якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування та умовах забезпеченості, повернення, строковості, плановості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000 доларів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою ставкою 12,70% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1.1. договору кредиту(а.с.8-10).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 11.06.2008 між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 380/192/07-Пі від 07.03.2007, в якому сторони прийшли згоди щодо того, щоб викласти підпункт 1.1.1 пункту 1.1. статті 1 договору кредиту у новій редакції, згідно якого було збільшено розмір відсоткової ставки до 14,00% річних, встановлено графік погашення кредиту та збільшено максимальний ліміт кредитування до 410 000 доларів США (а.с. 11-12).

Згідно договору від 11.06.2008 кінцевий термін погашення заборгованості відповідачем встановлений до 06.03.2022, що підтверджується додатком №1 до договору №380/192/07-Пі (зворотня сторона а.с.14 - а.с. 15).

Відповідно до п. 4.4. договору про надання відновлюваної кредитної лінії №380/192/07-Пі від 07.03.2007 у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2., 3.3.3.,3.3.7. - 3.3.13. договору, протягом більше п'ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5., цього договору протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів підряд термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і відповідно позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору. Після сплати позичальником відповідних сум його зобов'язання за цим договором вважається припиненим.

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07.03.2007 відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 16 846 260,51 грн. (а.с. 4-6).

Згідно загальних засад цивільного судочинства саме особа, яка стверджує, що зобов'язання на її користь не виконано, повинна доводити факт невиконання такого зобов'язання в конкретних обсягах і в конкретні строки і лише у випадку доведення такого факту невиконання, інша сторона повинна доказувати відсутність вини у таких діях.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж було здійснено відповідачем 10.04.2009.

Згідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Отже, в розумінні п. 4.4 кредитного договору та ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк користування кредитом сплив на 91 календарний день з дня наступного після дня, сплати чергового платежу по кредиту (згідно п. 1.1.1 кредитного договору, погашення кредиту та відсотків за користування кредитом сплачується позивальником до 11-го числа кожного місяця), тобто 11.07.2009 останній строк повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), при цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Тобто зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-116цс 13 від 06.11.2013 та №6- 14цс 14 від 19.03.2014.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Зазначена позиція викладена також у постанові ВСУ №6-152цс14 від 29.10.2014.

Таким чином, банк знав про порушення свого права ще з 2009 року, проте з позовною заявою звернувся лише в 2016 році.

В апеляційній скарзі банком абсолютно проігноровано факт наявності п. 4.4. Кредитного договору, яким сторони домовилися про автоматичну зміну строку виконання зобов'язання.

Як вірно зазначав позивач, договір є обов'язковим для виконання сторонами, в тому числі і п.4.4. кредитною договору.

Як вбачається з постанови №6-249цс15 від 02.12.2015 Верховний Суд України також вважає необхідним застосування пункту кредитного договору про автоматичну зміну строку виконання зобов'язання у повному обсязі і відлік строків позовної давності по всьому кредиту саме з цього моменту. Така ж правова позиція викладена і у постанову ВСУ №6-1188цс16 від 29.06.2016 року, і в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-17525ск15 від 20.01.2016, №6-3433ск16 від 13.04.2016.

Тобто, якщо прострочення погашення кредиту почалося 10.04.2009 і тривало 90 календарних днів, то відбулася автоматична, без будь-яких письмових повідомлень, зміна строку виконання зобов'язання, встановлено новий строк повернення всього розміру кредиту 11.07.2009 і з 12.07.2009 розпочав свій відлік трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З позовом до суду банк звернувся 18.02.2016, тобто поза межами позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, і до штрафних санкцій строк позовної давності сплив 12.07.2012.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах та вимогах закону, а тому не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія судді приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва