У х в а л а

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-Банк»), у якому просив суд визнати недійсним кредитний договір, зарахувавши грошові кошти, сплачені ним у рахунок погашення тіла споживчого кредиту та відсотків за кредитним договором, в суму коштів, що фактично повернута ним відповідачу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав споживчий кредит у сумі 11 114 доларів США терміном до 26 лютого 2015 року зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитом.

Вважав, що вказаний кредитний договір суперечить законодавству України, оскільки ні перед його укладенням, ні протягом дії кредитного договору його не було повідомлено банком про умови надання кредиту та не надано інформації про умови кредитування.

Крім того йому не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання ним продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей: стійкої вартості оплати за кредит.

Також зазначав, що кредитний договір не містить умов, які б встановлювали відповідальність ПАТ КБ «Правекс-Банк» за невиконання або неналежне виконання умов договору, містить пункти, що встановлюють відповідальності тільки з боку позичальника.

Також позивач вказував, що в заяві на видачу готівки від 27 лютого 2008 року відсутній його підпис, тому волевиявлення щодо отримання із каси банку грошових коштів у нього не було, кошти у порушення умов договору перераховані з каси банку самовільно, позичальник їх не отримував та відповідного розпорядження щодо їх видачі і подальшого перерахування не здійснював.

Посилаючись на вказані обставини просив суд позов задовольнити.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 07 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

При цьому, суди зазначили, що сторони підписали кредитний договір, чим виразили своє волевиявлення на його укладення. Оспорюваний договір укладено у письмовій формі у відповідності до чинного законодавства, при його підписанні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук