Справа № 569/8068/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити та поділити між нею та відповідачем майно, що є у спільній сумісній власності, а саме шафу-купе, вартістю 2000,00 грн., яка встановлена за місцем їхнього попереднього проживання за адресою АДРЕСА_1 та телевізор Philips діагоналлю 42 (плоский) вартістю 9000,00 грн. в рівних частинах з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що позивачем не подано до суду підтверджуючих доказів того, що телевізор був придбаний в період шлюбу та за кошти сім'ї. Крім того, телевізор, який позивач просить суд поділити між нею та відповідачем був придбаний саме за кошти матері відповідача, а не за спільні кошти сторін. Не заперечила, що за період перебування у шлюбі сторін, вони набули спільне майно шафу-купе, однак запропонований позивачем варіант розподілу шафи-купе є неприйнятним, тому з цих підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, свідка, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2013 року.

Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 03 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 03 листопада 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №1690. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_1.

Станом на день розгляду справи в суді шлюб між сторонами розірвано.

За період перебування у шлюбі сторін, вони набули спільне майно, а саме шафу-купе, вартістю 2000,00 грн., яка встановлена за місцем їхнього попереднього проживання за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, а саме - частиною третьою статті 368, абзацом першим частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Позивач просить суд поділити між нею та відповідачем майно, що є у спільній сумісній власності в рівних частинах.

Позивачу судом був наданий термін для уточнення своїх позовних вимог з приводу поділу спільного майна подружжя, однак позивач своїм правом передбаченим ст.31 ЦПК України не скористалась.

Оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі, тому суд позбавлений можливості вийти за межі вимог позивача в частині поділу майна, а запропонований варіант позивачем розподілу майна є неприйнятним, тому з цих підстав в цій частині вимог про поділ майна, а саме шафи-купе слід відмовити.

Що стосується поділу телевізора Philips діагоналлю 42 (плоский) вартістю 9000,00 грн., суд вважає, що вказане майно не є спільною сумісною власністю сторін та не підлягає поділу.

Представником відповідача в судовому засіданні долучено до письмових заперечень на позов копію видаткової накладної №ЧRVN6-0046 від 28 грудня 2013 року з якої вбачається, що платником за придбаний телевізор Philips 42 PFL4208T/12 та сервіси до TV Comfy настройка Smart TV вартістю 6198,00 грн. є ОСОБА_4 - матір відповідача по справі. Тобто саме вона придбала та здійснила оплату за телевізор та сервіси до нього, який позивач просить суд поділити між нею та відповідачем.

В судовому засіданні позивачем не подано до суду письмових доказів того, що майно, яке вона просить суд поділити між нею та відповідачем, а саме телевізор Philips було набуте за спільні кошти подружжя.

Видаткову накладну №ЧRVN6-0046 від 28 грудня 2013 року суд визнає належним та допустимим доказом по справі, який спростовує пояснення позивача та свідка допитаного в судовому засіданні ОСОБА_5 по те, що телевізора Philips є спільним майном сторін по справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що за період шлюбу з відповідачем вони набули спірне майно, а саме телевізор Philips, не підтвердила придбання даного майна належними письмовими доказами, а представник відповідача повністю спростувала викладені позивачем обставини, запропонований варіант позивачем розподілу майна, а саме шафи-купе є неприйнятним, тому з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,15,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.60,61,69,70 СК України, ст.183 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :