Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом справі ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовський Анатолій Григорович, про визнання договору дарування недійсним, поновлення права власності на квартиру, за касаційною скаргою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності на квартиру.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 12 червня 2007 року між нею та відповідачем, який є її сином, укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1. Укладення зазначеного договору було викликано тим, що вона є непрацездатною за віком і станом здоров'я, потребує догляду та матеріальної допомоги. Відповідач обіцяв довічно доглядати та забезпечувати її, а також здійснювати обов'язкові платежі за квартиру. Текст договору вона не читала, вважаючи, що в договорі передбачені права та обов'язки сторін, про які вони домовлялись з відповідачем. Проте виявилось, що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань щодо утримання її сином. Указувала, що при укладенні договору дарування вона помилялась щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення, тому є підстави для визнання договору недійсним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., за реєстровим № 6405.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовський А.Г. просить зазначені судові рішення в частині задоволення позову скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції; у частині відмови в позові ухвалені в справі рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні договору дарування недійсним скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким договір дарування визнано недійсним, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року скасовано, справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суд дійшов висновку про визнання договору дарування квартири недійсним з огляду на таке.

12 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Веселовським А.Г. за № 6405. У договорі зазначено, що право власності на об'єкт нерухомості у обдаровуваного виникає з моменту його прийняття. На момент укладення договору обдаровуваний прийняв ключі від об'єкта нерухомості, що відповідно до п. 4 ст. 722 ЦК України свідчить про прийняття ним об'єкта нерухомості в дар.

У правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах від 18 червня 2014 року в справі № 6-69цс14, від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-202цс15, від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1124цс15, від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2087цс15 зазначено, що виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 229 ЦК України.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

При вирішенні справи судам необхідно встановити: чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивач особисто оплату комунальних послуг. З'ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання.

На момент укладання договору дарування від 12 червня 2007 року дарувальник ОСОБА_4 була інвалідом ІІ групи, досягла віку 68 років. Виписки із медичної карти підтверджують те, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з 1978 року з приводу захворювання органів слуху. Крім того, надані виписки свідчать про значне зниження зору ОСОБА_4, станом на 2006 рік.

Установивши вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що наявні у позивача на момент укладання спірного договору вади слуху і зору суттєво впливали на можливість дарувальника сприйняти зміст договору, який вона укладала. Договір не містить застережень з приводу того, що нотаріус прочитав і розтлумачив дарувальнику текст документа.

Квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом ОСОБА_4 і після укладання договору дарування ОСОБА_4 продовжує проживати в ній, здійснює оплату комунальних послуг, з листопада 2015 року ОСОБА_4 призначено субсидію для відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що дарувальник ОСОБА_4 на момент укладення договору дарування неправильно сприймала фактичні обставини і правові наслідки правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, який вона мала на меті укласти.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ВеселовськогоА.Г. не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко