АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1831/16 Справа № 2-1904/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., за участю секретаря Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з позовом, в останній редакції якого просила поділити майно подружжя та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 111,5 кв.м. у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь, а за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що у період шлюбу ними придбано автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь та 3/142 частини будівлі гуртожитку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь. Автомобілем користувався ОСОБА_2, житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь проданий ОСОБА_2 і отримані ним від реалізації кошти витрачені без надання їй належної частки. Організацією ремонту, обслуговування, закупівлею товару, оформленням усіх необхідних документів для роботи, реконструкцією 3/142 частини будівлі гуртожитку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь під магазин та їх узаконенням займалась вона самостійно. Вважала, що вартість автомобіля складає 111792грн.-122400грн., житлового будинку №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь 300 000грн., у звязку з чим просила при поділі майна подружжя відступити від рівності часток, виділити їй нежитлове приміщення магазину у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь вартістю 235 000грн., автомобіль - ОСОБА_2 та не проводити грошовий розподіл коштів за проданий житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь.

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічним позовом, в останній редакції якого заперечував факти придбання у сумісну власність автомобіля «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, та 3/142 частини будівлі гуртожитку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь. Посилаючись на те, що саме він здійснив реконструкцію будівлі під магазин і рішенням суду за ним визнано право власності на останній, а ОСОБА_3 лише була його довіреною особою з оформлення документів облаштування та ремонту, просив визнати за ним право його особистої власності на нежитлове приміщення магазину площею 111,5 кв.м. у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, поділено майно подружжя та визнано за нею право власності на нежитлове вбудоване приміщення («А-5») площею 111.5 кв.м. у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь, а за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Додатковим рішенням того ж суду від 06.06.2014р. ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1900грн. на повернення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону. У результаті апеляційного перегляду вказаної справи апеляційним судом неодноразово ухвалювались рішення, які скасовані судом касаційної інстанції (а.с.283-287 т.1, а.с.40-42 т.2, а.с.110-115, 144-148 т.6). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів з врахуванням висновків судів вищої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_3 та розподілу судових витрат з ухваленням нового рішення за такими підставами.

07.07.1993р. зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.4 т.1). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р. позов ОСОБА_3 задоволено, ухвалено розірвати шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та встановлено, що шлюбні відносини фактично припинені ними взимку 2005 року (а.с.89 т.6). За довідкою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області вказана цивільна справа знищена у звязку зі спливом строків зберігання 5 років (а.с. 90 т.6). 20.04.2007р. зареєстровано розірвання їх шлюбу (а.с.5 т.1).

До поділу у якості майна, набутого у період шлюбу з ОСОБА_2, ОСОБА_3 включено автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь та 3/142 частини будівлі гуртожитку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь, які після реконструкції стали нежитловим вбудованим приміщенням «А-5» у тому ж будинку.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності і частки їх майна є рівними.

За відомостями Нікопольського МРЕВ УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області від 04.06.2010р. автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, зареєстровано за ОСОБА_2 17.03.2007р. (а.с.6 т.1). ОСОБА_2 заперечував факт виникнення у нього з ОСОБА_3 права сумісної власності на автомобіль. ОСОБА_3 також визнавала, що вказаним автомобілем з часу його придбання користувався лише ОСОБА_2, а вона до нього не мала ніякого відношення. Оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р., що набрало законної сили, встановлено, що шлюбні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично припинені ними взимку 2005 року, придбаний ОСОБА_2 17.03.2007р. автомобіль «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, не може бути віднесено до майна, набутого подружжям під час шлюбу. Враховуючи встановлені обставини, у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ вказаного автомобіля у якості обєкта спільної сумісної власності подружжя на підставі ч.1 ст.60 СК України слід відмовити.

За відомостями КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.05.2010р. за ОСОБА_2 зареєстровано житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2005р. (а.с.9 т.1). Згідно нотаріально посвідченого 10.06.2005р. договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купив житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь (а.с.92,93 т.6). За нотаріально посвідченим 21.09.2007р. договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь за 93703грн. (а.с.95,96 т.6). Оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р., що набрало законної сили, встановлено, що шлюбні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично припинені ними взимку 2005 року, придбаний ОСОБА_2 10.06.2005р. житловий будинок №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь фактично відноситься до майна, набутого ними як подружжям під час шлюбу. Відповідно до вимог ч.2 ст.68 СК України розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. ОСОБА_5 заявила, що продаж житлового будинку №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь здійснено ОСОБА_2 21.09.2007р. без її згоди та без передачі їй частки, вирученої від продажу грошової суми. ОСОБА_2 вказані факти не спростовано. Враховуючи зазначені обставини, належна ОСОБА_5 частка у вирученій від продажу вказаного будинку грошовій сумі має бути врахована при поділі іншого майна, набутого подружжям під час шлюбу.

Згідно нотаріально посвідченим 17.10.2005р. договору купівлі-продажу ВАТ «НІКОПОЛЬБУД» продало ОСОБА_2 3/142 частини будівлі гуртожитку №12 у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь площею 109,0 кв.м. на першому поверсі за 4500грн. (а.с.7 т.1). За наявними у матеріалах справи відомостями вказана частина будівлі перебувала у користуванні ОСОБА_2 на підставі укладеного 31.12.2000р. з ВАТ «НІКОПОЛЬБУД» договору фінансового лізингу. Оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р., що набрало законної сили, встановлено, що шлюбні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично припинені ними взимку 2005 року, придбані ОСОБА_2 17.10.2005р. 3/142 частини будівлі гуртожитку №12 у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь фактично відноситься до майна, набутого ними як подружжям під час шлюбу і за положеннями ст.70 СК України, частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у придбаному 17.10.2005р. обєкті нерухомого майна є рівними.

Згідно відповідних свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з 19.06.1995р., а ОСОБА_3 - з 27.03.2000р. (а.с.50 т.2, а.с.6 т.6). Відповідно до свідоцтв про сплату єдиного податку ОСОБА_2 здійснював торгово-закупівельну діяльність за адресою: будинок №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь з березня 2001 року по грудень 2008 року включно (а.с.54-59 т.2). Відповідно до свідоцтв про сплату єдиного податку ОСОБА_3 здійснювала торгово-закупівельну діяльність за адресою: будинок №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь, починаючи з січня 2008 року (а.с.9-13 т.6).

ОСОБА_3 надано копії укладеного нею 15.05.2008р. як фізичною особою-підприємцем з ПП «Бест» договору підряду на переобладнання нежилого приміщення у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь під продуктовий магазин, технічного звіту про реконструкцію, відповідної технічної документації та квитанції про оплату нею 19.09.2008р. вартості виконаних робіт у сумі 149706грн.94коп. (а.с.242-290 т.6).

31.10.2008р. нотаріально посвідчено довіреність, за якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 безстроково бути його представником з питань проведення реконструкції, прийняття в експлуатацію, державної реєстрації належного йому нерухомого майна (а.с.83,84 т.1). Вказана довіреність скасована ОСОБА_2 01.06.2012р. (а.с.86,87 т.1).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2009р. задоволено позов ОСОБА_2 за представництва його інтересів ОСОБА_5 та ухвалено узаконити самовільне переобладнання нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь загальною площею 111,5кв.м. з визнанням на нього право власності за ОСОБА_2 При цьому вказаним рішенням встановлено, що у звязку з виробничою необхідністю та з метою поліпшення умов виробництва та комерційної діяльності ОСОБА_2 у 2008 році здійснив самовільне переобладнання нежитлового приміщення під магазин. (а.с.138,139 т.1). 01.07.2009р. право власності ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення суду зареєстровано в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.141 т.1).

Зазначені обставини, у тому числі, встановлені вказаним рішенням суду, що набрало законної сили, свідчать, що первинні частки у придбаному у період шлюбу сторін нежитловому приміщенні фактично не змінились та залишились рівними по 50/100 частин. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при припиненні ними фактично шлюбних відносин взимку 2005 року спірне нежитлове приміщення використовували як фізичні особи-підприємці для здійснення торгово-закупівельної діяльності. Зокрема, кожний з них як фізична особа-підприємець здійснив сплату єдиного податку за період з січня по грудень 2008 року за вказану діяльність саме за адресою спірного нежитлового приміщення. Переобладнання придбаного нежитлового приміщення у 2008 році у вбудоване приміщення «А-5» здійснено саме з метою поліпшення умов виробництва та комерційної діяльності. При цьому сторони були поєднані єдиним наміром, про що також свідчить факт представництва ОСОБА_3 інтересів ОСОБА_2 на підставі виданої ним довіреності у питаннях проведення реконструкції, прийняття в експлуатацію, державної реєстрації належного йому нерухомого майна. Надані ОСОБА_3 докази про оплату нею як фізичною особою-підприємцем переобладнань безпосередньо перед видачею зазначеної довіреності підтверджують єдність їх намірів з ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, а не про збільшення її частки у спільному майні. Більш того, у первинному тексті поданої у вересні 2010 року позовної заяви ОСОБА_3 підтверджувала, що переобладнання придбаного ними нежитлового приміщення під магазин площею 111,5 кв.м. здійснено ними спільно з метою поліпшення умов виробництва та комерційної діяльності. Як у первинній редакції позовної заяви, так і в кінцевій ОСОБА_3 повязувала свою вимогу про виділ їй магазину з відступом від рівності часток у звязку з відчуженням ОСОБА_2 без її згоди житлового будинку. Інших обставин та вимог про збільшення частки ОСОБА_3 на інших підставах, її позовна заява не містить. Не містять матеріали справи і доказів про наявність згоди іншого співвласника нерухомого майна - ОСОБА_2 на збільшення рівної частки ОСОБА_3

Між тим, враховуючи встановлені обставини про відчуження ОСОБА_2 набутого під час шлюбу житлового будинку №170 по вул.Херсонська у м.Нікополь у порушення вимог ч.1 ст.65 СК України без згоди ОСОБА_3, вартість частки останньої на підставі вимог ч.2 ст.70 СК України підлягає врахуванню при поділі нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь. За висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи ? частина вартості відчуженого житлового будинку у вартості нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь складає 5/100 частин (а.с.32-50 т.7). Вимога ОСОБА_3 про визначення вказаної частки від дійсної вартості житлового будинку не може бути прийнята до уваги, оскільки її право похідне від реальної вартості будинку, за яку він був відчужений ОСОБА_2

Таким чином, частка ОСОБА_3 у нежитловому вбудованому приміщенні «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь складає 55/100 частин, а частка ОСОБА_2 45/100 частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням на підставі ст.ст.60,68,69,65,70 СК України, ст.ст.368,369,372 ЦК України нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та визнанням за нею права власності на 55/100 частин нежитлового вбудованого приміщення, а за ОСОБА_2 на його 45/100 частин зі скасуванням похідного від основного додаткового рішення суду від 06.06.2014р. та частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2

В іншій частині в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга задоволенню не підлягають. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції факту припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 у січні 2005 року та у звязку з цим відсутність у спірних обєктів нерухомого майна статусу набутих у шлюбі не можуть бути прийняті до уваги. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2007р. про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично припинені ними взимку 2005 року (відповідний місяць - січень, лютий чи грудень не вказаний). Рішення суду набрало законної сили. Доказам з приводу встановленні факту припинення шлюбних відносин суд першої інстанції надав належну оцінку на підставі вимог ст.212 ЦПК України та прийшов до висновку про припинення вказаних відносин у листопаді-грудні 2005 року. Оцінка доказів відноситься до виключної компетенції суду і на вимогу сторони переоцінка доказів не передбачена. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновку рішення суду від 26.02.2009р. про здійснення переобладнання магазину як майна належного йому на праві особистої власності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом вказаного рішення було узаконення самовільного переобладнання, а не визнання вказаного майна його особистою власністю. Посилання ОСОБА_2 на неврахування судом того, що вказане приміщення належить лише йому, оскільки використовувалось лише ним у комерційній діяльності, суперечать наявним у матеріалах справи та наведеним вище доказам, які не спростовані. Крім того спірне нежитлове приміщення придбано ним як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. Доводи ОСОБА_2 на недоведеність факту продажу ним без згоди ОСОБА_3 житлового будинку по вул.Херсонська у м.Нікополь безпідставні та суперечать змісту самого договору купівлі-продажу, у якому наведені свідчення ОСОБА_2 як продавця про те, що будинок придбаний ним за власні кошти, не перебуваючи у шлюбних чи фактично-шлюбних відносинах (а.с.94 т.6). Крім того, доказів наявності згоди ОСОБА_3 на продаж вказаного житлового будинку не містять ні матеріали справи, ні апеляційна скарга, а сама ОСОБА_3 факт надання нею такої згоди заперечує.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову за доводами апеляційної скарги скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та додаткове рішення того ж суду від 06 червня 2014 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 та в частині розподілу судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 55/100 частин нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 45/100 частин нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку №210 по вул.Електрометалургів у м.Нікополь.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в частині поділу автомобіля «Хюндай Н200», №АЕ7943 ВН, відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.