АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/826/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Рожук О.О.

представника апелянта ОСОБА_1

- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із будинку №12 по вул.Л.Українки в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області без надання іншого житлового приміщення - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про недопустимість порушення правил співжиття та проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким виселити з будинку за адресою буд.№12 по вул.Л.Українки в с.Петриків Тернопільського району посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи. В обгрунтування вимог зазначає, що не було взято до уваги факти порушення правил співжиття ОСОБА_3 Крім того суд вийшов за межі позовних вимог, застосувавши до ОСОБА_3 Попередження.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не зявився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновків, що правових підстав для задоволення позову не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, систематично руйнують, чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших зацікавлених осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суд України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судам Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 Ж Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ тощо.

Встановлено, що власником будинку є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.08.2003 року, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2009 року .

Згідно довідки виконавчого комітету Петриківської сільської ради Тернопільського району від 22.10.2014 року ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2. Склад її сім'ї: колишній чоловік ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, син ОСОБА_5, зять ОСОБА_6, онука ОСОБА_7

17.07.2009 року щодо ОСОБА_3 дільничим інспектором ТРВ УМВС України в Тернопільській області виносилось офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї, оскільки останній 13.07.2009 року за місцем свого проживання вчинив сімейний скандал.

22.07.2009 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП із накладення штрафу в розмірі 85 гривень в дохід держави, оскільки 13.07.2009 року він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння по місцю свого проживання вчинив сімейний скандал із своєю дружиною ОСОБА_1

01.07.2012 року та 03.09.2012 року дільничим інспектором Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області приймались рішення про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 в зв'язку із відсутністю у його діях складу злочину.

11.08.2014 року дільничим інспектором міліції СДІМ Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_3

15.08.2014 року дільничим інспектором міліції СДІМ Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_3

Доказів застосування заходив впливу після 2009 року щодо відповідача матеріали справи не містять.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в позові колнгія суддів не бере до уваги як необгрунтовані.

Відмовляючи в задоволенні позову про виселення, колегія суддів вважає, що суд правильно керувався ст.116 ЖК України, та виходив з того, що виселення членів сім'ї власника квартири може бути здійснене у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

За відсутності належних та допустимих доказів того, що відповідач систематично порушує правила співжиття та роблять неможливим для позивача проживання з ними в одному житлі до останнього застосовувались будь-які дієві заходи запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його виселення без надання іншого жилого приміщення.

Інших доказів, які мають правове значення для вирішення справи, суду не подано, не долучено таких й до апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що суд безпідставно виніс попередження ОСОБА_3 про недопустимість порушення правил співжиття та проживання у будинку колегія суддів не бере до уваги як необгрунтовані, оскільки дене попередження прав позивачки не порушує.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.1, п.1 ст.307, ст.ст.308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ннею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8