Справа № 2-4368/11
Провадження № 4-с/520/154/16
УХВАЛА

23.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 03.11.2016 року зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернулась ОСОБА_1, в якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про повернення виконавчого документу стягувану від 29.06.2016 року по виконавчому провадженню №50287441.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1, ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала вимоги скарги та просить їх задовольнити, скасувавши постанову старшого державного виконавця Київського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про повернення виконавчого документу стягувану від 29.06.2016 року по виконавчому провадженню №50287441.

Головний державний виконавець Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 Таптигалі огли в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважаючи свої дії законними.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні в Київському ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП №50287441 з примусового виконання виконавчого листа №2-4368/11 виданого 14.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 744129,00 гривень. Однак постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 29.06.16 року виконавчий документ повернуто у звязку з неможливістю його виконання, оскільки за адресою, вказаною у виконавчому документів згідно акту державного виконавця, майно та кошти, належні боржнику на які можливо звернути стягнення з метою погашення боргу на момент перевірки не виявлено. Згідно довідки УПФУ боржник на пенсійному обліку не перебуває та пенсію не отримує, згідно відповіді ДПСУ боржник не має відкритих рахунків в фінансових установах та не отримує доходів, згідно інформаційної довідки з Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно та іпотек, за боржником нерухоме майно не зареєстроване, згідно інформаційної довідки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні, а також транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Однак з того часу всупереч ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив належних заходів до виконання рішення.

Зазначену постанову державного виконавця від 29.06.16 року ОСОБА_1 отримала лише 19.10.16 року, яка була додатком до листа Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 06.10.16 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В оскаржуваній Постанові державний виконавець посилається на те, що проведення виконавчих дій щодо стягнення понесених удових неможливе в зв'язку з тим, що за адресою вказаною у виконавчому документі, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Відповідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Однак державний виконавець не вчиняв ніяких дій, які б сприяли належному виконанню рішення суду.

При цьому, маючі відповідні повноваження, державний виконавець безпосередньо не звертався до державних органів, ДПА, КП «БТІ Одеської міської ради» тощо, з відповідними запитами, щодо наявності у боржниці майна, а також не звертався до Київського районного суду м. Одеси із відповідними заявами для роз'яснення рішення, зміни способу та порядку виконання рішення, розшуку майна боржника, на яке може бути накладене стягнення в разі примусового виконання, що призвело до неповноти виконавчого провадження.

Відповідно до п.5 ч.1. ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не проводилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання боржника фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у ч.1 ст. 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника.

Частиною 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачається, що державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника лише у разі відсутності відомостей про місце проживання (знаходження) боржника за виконавчими документами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровю або у звязку з втратою годувальника, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини.

Згідно з ч.5 ст. 42 зазначеного Закону за іншими виконавчими документами державний виконавець може звернутися до суду з поданням про розшук боржника або дитини чи винести постанову про оголошення розшуку майна боржника за наявності письмової згоди стягувача відшкодувати витрати на розшук та авансувати зазначені витрати відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Однак з матеріалів справи, а саме з листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» вбачається, що станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/10 частину житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул. 1-а ОСОБА_5, №19 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 19.02.2003 №4-361 ( 55 доп.-183стр.-11798 р.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про повернення виконавчого провадження №50287441 від 29.06.16 року винесена незаконно, без урахування всіх вимог повязаних із виконанням рішення суду.

Судом не приймаються до уваги посилання представника виконавчої служби про наявність чисельних заборон на відчуження даного майна, у звязку із тим, що дані питання необхідно зясовувати вже безпосередньо при проведенні виконавчих дій, та це може підставою для закриття виконавчого провадження, після зясування всіх обставин, з інших правових підстав.

Строк звернення до суду із скаргою на зазначену постанову, на думку суду, не пропущено. У звязку із відсутністю доказів отримання копії постанови заявниками.

У відповідності до ч.1 ст. 51 Закону України « Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293, 294, 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати незаконною постанову серії ВП №50287441 від 29.06.16 року, винесену державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області міністерства юстиції України ОСОБА_6, про повернення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-4368/11 виданим 14.03.13 року Київським районним судом м Одеси та зобовязати її поновити зазначене виконавче провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.