Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про визнання незаконним та недійсним розрахунку витрат води, за касаційною скаргою Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про визнання незаконним та недійсним розрахунку витрат води.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що в жовтні 2014 року він звернувся до відповідача для надання згоди на зняття пломб лічильників холодної води, оскільки підходив термін повірки лічильників, після чого 28 жовтня 2014 року він зняв пломби та заніс лічильники на повірку, які того ж дня були повірені. 03 листопада 2014 року ним було оплачено розпломбування та опломбування лічильників холодної води, після чого його було поставлено в чергу на опломбування та призначено дату опломбування 12 листопада 2014 року. В цей же день до позивача прийшла контролер і замість того, щоб провести опломбування лічильників склала акт обстеження, на підставі якого позивачу було нараховано до сплати 9 956,57 грн за безоблікове водокористування відповідно до п. п. 3.3., 3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року (далі - Правила № 190).

Позивач вважає вказаний розрахунок витрат води від 20 листопада 2014 року незаконним, оскільки здійснений на підставі Правил № 190, які не можуть до нього застосовуватись як до фізичної особи, оскільки вони є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності та підпорядкування та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, акт обстеження від 12 листопада 2014 року, на підставі якого був здійснений розрахунок витрат води від 20 листопада 2014 року, має незрозумілий зміст.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року, позов задоволено. Визнано незаконним та недійсним розрахунок витрат води від 20 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 нараховано до сплати 9 956,57 грн за безоблікове водокористування. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним та недійсним розрахунку витрат води безоблікового використання, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач при здійсненні розрахунку витрат води, застосував правову норму підзаконного акту, який не підлягав застосуванню.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. п. 2, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішеннями, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив визнати незаконним та недійсним розрахунок витрат води від 20 листопада 2014 року, яким визначено загальний об'єм використаної води за період з 13 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року та суму до оплати, що складає 9 956,97 грн.

Вирішуючи даний спір та визнаючи незаконним та недійсним розрахунок витрат води від 20 листопада 2014 року, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не визначилися з характером спірних правовідносин, не звернули уваги на те, що вказаний розрахунок не є ні правочином, який можна визнати недійсним, ні актом органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який можна визнати незаконним, у зв'язку з чим не з'ясували, чи належний спосіб захисту обрано позивачем, оскільки вказаний розрахунок не впливає на права та обов'язки позивача.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова