У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, протягом дії договору оренди, укладеного 06 січня 2005 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська», (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») в порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, відповідач систематично не сплачував кошти за використання належної позивачу земельної ділянки зокрема, орендну плату за 2011-2013 роки, яку частково виплатив лише наприкінці 2013 року.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 4 394 грн 58 коп., з яких заборгованість з орендної плати у сумі 3 342 грн 30 коп, 3% річних у сумі 199 грн 99 коп., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 852 грн 29 коп., розірвати договір оренди землі, стягнути судові витрати.

У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до договору оренди землі від 06 січня 2005 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п.1.3 Додаткового договору від 01 січня 2009 року - на 10 років та зобов'язався не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою.

На підставі договору від 01 січня 2011 року відповідач передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі -

ТОВ «Авіс-Україна», яке обробляло земельну ділянку протягом

2013-2014 років, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та понесені збитки внаслідок протиправних дій

ОСОБА_2, в тому числі упущена вигода в розмірі 27 226 грн

52 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_2, стягнути 2881 грн 09 коп., виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути

27 226 грн 52 коп. упущеної вигоди та судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області

від 24 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, у задоволенні зустрічного позову

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні його позову та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення, в решті рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення, в решті рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційних скарг та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованою і викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з відсутності достатніх підстав для розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та заборгованості по орендній платі. При вирішення вимог про стягнення упущеної вигоди суди виходили із недоведеності ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» можливості отримання реальних доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч .1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Результати оцінки доказів, суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович