ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 10 лютого 2013 року ОСОБА_8 взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 16 500 доларів США, про що складено відповідну розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_4, доньки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та син ОСОБА_5

Оскільки у встановлений розпискою строк ОСОБА_8 борг не повернув, просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів як спадкоємців померлого ОСОБА_8, 16 500 дол. США.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 260 815 грн в рівних частках в межах вартості спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_8, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів боргових зобов'язань померлого ОСОБА_8, оскільки проведена у справі судова почеркознавча експертиза не встановила, що підпис у розписці від 10 лютого 2013 року вчинено ОСОБА_8

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності факту виконання ОСОБА_8 рукописного тексту розписки від 10 лютого 2013 року згідно з яким останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 16 500 доларів США. На час відкриття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_8, до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, у зв'язку із чим після смерті спадкодавця вони, як спадкоємці, мають боргові зобов'язання перед позивачем.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно із розпискою складеною 10 лютого 2013 року, ОСОБА_8 отримав у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 16 500 дол. США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 21 лютого 2013 року № 28, вчиненим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 цього Кодексу встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю правовою суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З матеріалів справи вбачається, що розписка, складена 10 лютого 2013 року, не містить повної інформації щодо особи, яка її складала, та строку повернення грошових коштів, однак суд апеляційної інстанції на зазначену обставину уваги не звернув та відповідного правового висновку з цього приводу не зробив.

Апеляційний суд, перевіряючи належність та допустимість доказів, прийнявши до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи від 26 червня 2014 року № 1686/02, згідно з яким вбачається, що рукописний текст розписки виконаний власноручно ОСОБА_8, не надав належної правової оцінки тому, що судовим експертом не встановлено, чи виконано підпис у розписці від 10 лютого 2013 року ОСОБА_8 чи іншою особою, дійшов передчасного висновку про те, що оспорювана розписка підписана померлим ОСОБА_8

Спадкуванням відповідно до ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 609 ЦК України).

Спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, -поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_10, доньки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та син ОСОБА_5

Встановивши, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 зі спадкодавцем на день смерті не проживали, із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертались, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не є спадкоємцями померлого ОСОБА_8, оскільки у встановленому законом порядку спадщину не прийняли.

Судом встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, про відмову від спадщини не заявили, тому є такими, що її прийняли.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз цих правових норм дає підстави стверджувати, що у зв'язку зі смертю боржника за договором позики зобов'язання повернути позику не припиняється і переходить до спадкоємців, які прийняли спадщину, в межах вартості отриманого у спадщину майна, за умови дотримання кредитором строків пред'явлення до спадкоємців вимоги про повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_11, як кредитора ОСОБА_8, 14 травня 2013 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області заведено спадкову справу відносно спадкового майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, суд апеляційної інстанції, встановлюючи обставини справи, на зазначене уваги не звернув та зробив передчасний висновок про те, позивач ОСОБА_3 в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, звернувся до спадкоємців померлого з вимогою про повернення суми боргу та отримав відмову.

Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи, не вірно визначив характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню, досліджуючи розписку як борговий документ, не з'ясував, чи була вона підписана померлим ОСОБА_8 чи іншою особою, не встановив, чи звертався позивач до спадкоємців із вимогою про повернення суми боргу у строки, визначені чинним законодавством, та якими доказами ці обставини підтверджуються, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що на відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спадкоємців покладається зобов'язання задовольнити вимоги позивача в межах вартості майна, одержанного ними у спадщину після смерті ОСОБА_8

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення не може вважатись законними і обґрунтованими та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді:В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко