№ провадження 2/521//1116/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» червня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання трудового та стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси 02.11.2015 року, звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору посилаючись на те, що 02.04.2010 року між нею та ОСОБА_2 був укладений трудовий договір №8, за яким фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_2 на посаду продавця промислових товарів. Трудовий договір було зареєстровано Одеським міським центром зайнятості 08.04.2010 року за №8, договір є безстроковим.

Позивач вказує, що відповідач працювала у неї до серпня 2015 року, після чого перестала зявлятись на роботу. В даний час позивач вирішує питання щодо припинення своєї підприємницької діяльності і у звязку з цим має намір розірвати безстроковий трудовий договір №8 від 02.04.2010 року, але не має можливості це зробити, оскільки відповідач за власної ініціативи не вживає дій щодо його розірвання, зустрічей з позивачем уникає, ніякої трудової діяльності за договором не здійснює. З підстав цього позивач просила суд: трудовий договір №8 від 02.04.2010 року, укладений безстроково між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати; встановити порядок виконання рішення суду, за яким воно в разі набрання законної сили стане підставою для зняття з реєстрації Одеським міським центром зайнятості трудового договору №8 від 02.04.2010 року, укладеного безстроково між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2

3.12.2015 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання трудового договору та стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, моральної шкоди, який був об'єднаний в одне провадження із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2М, про розірвання трудового договору.

За зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 вказала, що працювала продавцем промислових товарів у магазині на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, відповідно до трудового договору №8 від 02.04.2010 року. ОСОБА_2 зазначає, що їй подзвонилаОСОБА_1, та повідомила, що магазин зачиняється і працювати не буде, і щоб вона не виходила на роботу. Відтак з 08.09.2015 рокуОСОБА_2 не працювала у магазині за обставин, які не залежать від неї, оскільки закриття магазину відбулося за рішенням самої ОСОБА_1, хоча жодних обєктивних обставин для цього не було. Отже фактично ФОП ОСОБА_1 неправомірно позбавила її роботи.

Відповідачка ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) вказує, що вимоги ОСОБА_1 про розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є необґрунтованими та незаконними, оскільки ОСОБА_1, наполягає на розірванні з нею трудового договору на підставі того, що припиняє свою підприємницьку діяльність, але про таке звільнення ОСОБА_2 не була попереджена взагалі, крім того, будь-яких розрахунків по заробітній платі чи інших платежів, повязаних зі звільненням, з нею проведено не було.

За попередньою домовленістю ОСОБА_2 із співробітницями зустрілись з ОСОБА_1, з метою передання заяв про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак ОСОБА_1 відмовилась розривати трудовий договір за такими умовами, що є порушенням. Відтак ОСОБА_2 залишилась у невизначеному стані щодо працевлаштування, не отримала жодної плати за весь час з вересня 2015 року і не має змоги офіційно працевлаштуватись на роботу.

Відповідачка ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) зазначає, що фактично вона без будь-яких пояснень залишилась без заробітку на невизначений час та втратила нормальні життєві звязки і засоби до існування, вона постійно дуже сильно хвилювалась, чим їй було завдано значних моральних страждань.

Враховуючи наведене, за остаточно уточненим збільшенням зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд: трудовий договір, укладений 02.04.2010 року безстроково між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Одеським міським центром зайнятості за №8 розірвати у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13427,27 гривень заборгованості по заробітній платі, а також вихідну допомогу в сумі 4200 гривень, невикористану відпустку в сумі 1946,29 гривень; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3000,00 гривень; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 974,40 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву в який просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала заяву в який просить суд задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений трудовий договір №8 , який був зареєстрований 08.04.2010 року Одеським міським центром зайнятості.

В силуст. 24-1 КЗпП України(чинної на час виникнення спірних правовідносин) - у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно трудового договору субєкт підприємницької діяльності - ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_2на посаду продавця промислових товарів із встановленою заробітною платою у розмірі 890 гривеньна місяць та наданням щорічної оплачуваної відпустки на час у 24 календарних дні, трудовий договір укладений безстроково.

Відповідно дост. 24 КЗпП України- трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Довідкою про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку №134569 від 12.04.2010 року підтверджується, що ОСОБА_2перебувала в трудових відносинах із субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1

У звязку з розірванням шлюбу Кулиця змінила прізвище на «Ашаєва», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.10.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до облікової картки (для фізичної особи - підприємця) від 04.07.2014 року реєстраційний номер 3871, вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює торгову діяльність, а саме непродовольчої групи товарів у магазині за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55. Власником вказаного приміщення магазину є ОСОБА_3

Згідно виписки з Єдиногодержавного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої Державною реєстраційною службою України 25.06.2014 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, видом діяльності якої є оптова торгівля одягом та взуттям, дані про припинення такої діяльності на час розгляду справи судом відсутні.

З підстав чого суд вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_1 про намір розірвати трудовий договір з ОСОБА_2, у звязку з припиненням нею підприємницької діяльності безпідставними.

Згідно ч.2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.

Згідно ст. 40 КЗпП Українивизначено трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 49-2 КЗпП України, визначено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд враховує, що будь-які докази про попередження ОСОБА_1 працівника ОСОБА_2 про припинення (розірвання) трудового договору №8 від 02.04.2010 року, з відповідного періоду, із зазначенням причин такого припинення - за весь час розгляду справи суду не надано.

Аналізуючи вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо розірвання трудового договору, судом встановлено, що 26.11.2015 ОСОБА_1 отримала заяву ОСОБА_2 з проханням звільнити її з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та розірвати укладений між ними трудовий договір зі зняттям її з державної реєстрації в центрі зайнятості, що підтверджується розпискою за підписом ОСОБА_1,але до теперішнього часу трудовий договір не розірвано.

З оглянутої в судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_2 серія БТ-І №7319791,(копія якої долучена до матеріалів справи), вбачається, що в порушення ст. 48 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 не було внесено належний запис про прийняття на роботу ОСОБА_2 відповідно до трудового договору №48від 02.04.2010 року.

Не виконання ФОП ОСОБА_1 умов трудового законодавства щодо оформлення трудової книжки, припинення (розірвання) трудового договору, суд вважає, порушення права ОСОБА_2 на працю.

Допитаний в судовому засіданні 27.04.2016 року в якості свідка, під присягою, ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_1, вказав, що ОСОБА_1 давно працювала директором магазинів, була оформлена як СПД, продавці числилися за нею і коли вона мала намір розірвати трудові договори з працівниками, які за нею рахувалися, в тому числі ОСОБА_2 , але ніхто з працівників до центру зайнятості не зявився. Свідок вказав, що причиною припинення трудових відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стало те, що магазин в якому вони працювали закрився, оскільки змінився власник.

Свідок ОСОБА_5, яка є сестрою ОСОБА_1, пояснила, що позивач ОСОБА_1 була зареєстрована як СПД, вона укладала трудові договори з продавцями, в тому числі і з відповідачем ОСОБА_2 Свідок вказала, що будь-які відносини щодо виплати заробітної плати працівникам, які працювали з ОСОБА_1 , в тому числі ОСОБА_2 , їй не відомі.

Допитана в судовому засіданні 27.04.2016 року в якості свідка, під присягою, ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7.В. роботодавцем свідка та ОСОБА_2, привозила товар в магазин, інколи підміняла відсутнього продавця, та виплачувала їм заробітну плату. Враховуючи пояснення свідків, досліджені матеріали справи, з яких вбачається, що магазин по вул. Ак. Філатова, 55, у м. Одесі, працював у звичайному режимі, що також підтверджується листом управління поліції охорони в Одеській області №206 від 22.12.2015 року, суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що власник магазину за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55 був змінений, та він більше не працював.

З первинного позову, вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить розірвати трудовий договір №8 від 02.04.2010 року, укладений безстроково між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі п.1, ст. 40 КЗпП України, але при цьому будь-яких належних доказів прогулу відповідача ОСОБА_2, змін в організації виробництва і праці, попередження працівника належним чином за не пізніше ніж за 2 місяці до суду не надала.

Згідно електронної відповіді на безкоштовний запит з офіційного сайту Міністерства юстиції України від 15.02.2016 року, 22.04.2016 року, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 не перебуває у процесі припинення підприємницької діяльності.

Тобто причин щодо фактичного позбавлення роботи ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 в процесі розгляду справи не добуто, та будь-яких відповідних доказів суду не надано.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2015 року переведено право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 88,9 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55, що належить ОСОБА_8 та Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2015 року, вказане заочне рішення скасовано і допущено поворот виконання заочного рішення, в порядку якого поновлено за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 88,9 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 55.

Як встановлено в судовому засіданні, трудова діяльність ОСОБА_2 у магазині здійснювалась до 07 вересня 2015 року, у 8 вересня післятелефонної розмови з ОСОБА_1, ОСОБА_2 не змогла вийти на роботу так як ОСОБА_1В їй повідомила, що робота магазину припиняється.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пояснення ОСОБА_1, що нежитлове приміщення магазину, в якому працювала ОСОБА_2 перебувало в неї з червня 2014 року в оренді, та в липні 2015 року новим власником став ОСОБА_8 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси та заборонив проводити будь-яку діяльність у даному приміщенні, у звязку з чим магазин перестав функціонувати, суд не приймає до уваги. Так, з 18.09.2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси поновлено було власність на магазин, а також суд вважажє, що зміна власника орендованого приміщення не дає підстави роботодавцю не виконувати умови трудового договору, укладеного з працівником, в даному випадку з ОСОБА_2

Ст. 38 КЗпПУкраїнивстановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Враховуючи досліджене, суд вважає, що порушене право ОСОБА_2

К підлягає захисту, шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, зі стягненням заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги.

Досліджуючи вимоги ОСОБА_2, як позивача за зустрічним позовом, про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, суд виходить із того, що постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 рокувизначено, що якщо буде встановлено, що на порушенняст. 46 КЗпП Українироботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених якст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону.

Розмір заробітної плати ОСОБА_2 з вересня 2015 року, згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_2 , становить - 1400 гривень.

З дослідженого судом встановлено, що з вересня 2015 року по дату розгляду справи ОСОБА_2 не працювала та не отримувала заробітну плату, розмір якої у вересні-жовтні 2015 року, згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_2, становить - 1400 гривень.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2, наданих з Пенсійного фонду України, вбачається, що з квітня 2010 року ФОП ОСОБА_1В здійснювала нарахування заробітної плати ОСОБА_2М по жовтень 2015 року, включно, та з листопада 2015 року по дату розгляду справи по суті такі нарахування не здійснювалися.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Судом з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 , наданих з Пенсійного фонду України, встановлено, що заробітна плата ОСОБА_2 нараховувалася за кожний календарний день місяця, та за два останні місяці за які здійснено нарахування ОСОБА_2 заробітної плати є вересень 2015 року 1400 грн. та жовтень 2015 року - 1400 гривень, з зазначенням кількості днів трудового стажу, всього - 61 день, з урахуванням цього середньоденна заробітна плата становить 2800:61=45,90 грн.

Та з вересня 2015 року по червень 2016 року кількість днів вимушеного прогулу, за які ОСОБА_2 не отримувала заробітну плату становить -9 місяців 13 днів , в зв'язку з чим розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу становить: 13427,27 гривень.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

З урахуванням вищезазначеного на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з ОСОБА_1 вихідна допомога у розмірі: 1400 грн.х3=4200грн.

Окрім того, відповідно ст.83 КЗ пПУ України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про відсустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Виходячи з відомостей про заробітну плату середньомісячна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період вересня 2014 року по серпня 2015 року складає : 1350*12=16200 грн, кількість робочих днів у році за останні 12 місяців роботи ОСОБА_2 за винятком святкових та нерабочих днів складає 283 дні.

Таким чином, сума компенсації за невикористану відпустку складає :16200/283 днів*34 днів=1946,29 гривень.

Оцінюючи вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідно дост. 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно дост. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З досліджених судом обставин, судом встановлено, що дійсно неправомірними діями позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо невиплати належних сум заробітку відповідачу за первісним позовом ОСОБА_1 , не проведення звільнення в установленому законом порядку, завдано певних моральних страждань, що виразилось в порушенні нормальних життєвих зв'язків, неможливості забезпечення належних матеріальних умов для існування, необхідності відновлення своїх порушених прав у суді.

Отже, керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_1 - на користь ОСОБА_2 суму компенсації заподіяної моральної шкоди, що полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків, яких вона зазнала у звязку із нервовим хвилюванням, повязаних з припиненням трудових відносин, не отримання заробітної плати - у розмірі 500 грн.

Статтею 79 ЦПК Українивстановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому судовий збір оплачений ОСОБА_2 при подачі зустрічного позову до суду складає - 974,40 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди задовольнити частково.

Трудовий договір, укладений 02.04.2010 року безстроково між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2., зареєстрований Одеським міським центром занятості за №8 розірвати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з не виконанням законодавства про працю, умов трудового договору.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2,заборгованість по заробітній платі у розмірі 13427,27 гривень, вихідну допомогу в сумі 4200 гривень, невикористану відпустку в сумі 1946,29 гривень, у відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот гривень) та витрати по оплаті судового збору у розмірі 974 (девятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Встановити порядок виконання рішення суду за яким після набрання законної сили рішенням суду - воно є підставою для зняття з реєстрації Одеським міським центром занятості трудового договору №8 від 02.04.2010 р., укладеного безстроково між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Малиновського районного суду м.Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ