Провадження № 2 /317/1010/2016
Справа № 317/2664/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Лебідь О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міське комунальне підприємство «Основаніє», орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діє через законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міське комунальне підприємство «Основаніє», Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який в подальшому уточнив (а.с. 105), та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що однокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить Запорізькій міській раді та знаходиться в господарському віданні Правобережного ТВ МКП «Основаніє». В квартирі зареєстрований він, ОСОБА_2 його колишня дружина, ОСОБА_3 його син. Відповідачі з жовтня 2015 року постійно не мешкають за місцем реєстрації у звязку з виїздом з квартири на інше постійне місце мешкання у будинок, що належить ОСОБА_2 на праві часткової власності за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Короленко, буд. 20. Відповідачка стосунки з ним не підтримує, від спілкування уникає, у квартирі немає її особистих, побутових речей, меблів відповідачів, вона не несе витрат та не виконує ніяких робіт по квартирі. Зберігання права користування житловою площею за відповідачами перешкоджає йому в користуванні квартирою. Дана квартира була надана йому як службова, на теперішній час він бажає приватизувати її, але через реєстрацію відповідачів в квартирі не має змоги отримати ордер на квартиру. Вважає, що ОСОБА_2 добровільно виїхала з квартири на інше постійне місце проживання, постійно не мешкає у квартирі більше 6-ти місяців без поважної причини, тож може бути визнана такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі. Факт постійного не проживання відповідачів у квартирі встановлений згідно актів Сонячної сільської ради Запорізького району з 12.2015 р. по 05.2016 р.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діє через свого законного представника, матір ОСОБА_2, звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просять усунути їм перешкоди у користуванні житлом квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вказаного житлового приміщення (а.с. 124-127).

Зустрічний позовом мотивовано тим, що 23.08.2008 р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, до цього вони три роки у цивільному шлюбі та вели спільне господарство. Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу та після одруження винаймали різні квартири. Вона працювала в Запорізькому промстойпроекті інженером-архітектором, а відповідач в ПРЕЖО № 9 газоелектрозварювальником, сантехніком. 12.03.2010 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_1 був виданий ордер на службове приміщення № 11 серії «С» на право зайняття службового приміщення за адресою: АДРЕСА_4, на сімю з трьох чоловік, крім нього на дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 На підставі ордеру ОСОБА_1 був укладений договір найму вказаного житлового приміщення. Квартира № 28 за адресою: с. Сонячне, Запорізький район, вул. Весняна, буд. 1, складається із однієї житлової кімнати. Загальна площа квартири 33,58 кв.м., житлова площа квартири 17,0 кв.м. Квартира неприватизована, знаходиться у віданні Правобережного ТВ МКП «Основаніє». Вона виявилася непридатною до проживання, шість місяців тривав ремонт, були витрачені усі заощадження і кошти, що були отримані як одноразова грошова допомога при народженні дитини. Для приведення квартири до задовільного стану були використані спільні кошти подружжя. Вселилися в квартиру зі своїми меблями: диван, дитяче ліжечко, шафа, телевізор, пральна машина усе це придбавалося під час спільного життя і було перевезене з останньої квартири, яку вони як подружжя винаймали. Син ОСОБА_4 народився хворобливим. Постійно знаходився під наглядом у лікаря-педіатра, з 2012 року знаходиться на диспансерному обліку в районній лікарні, після обстеження в Запорізькій обласній дитячій лікарні поставили діагноз бронхіальна астма. Дитина вимагає постійного контролю і догляду та у звязку із цим дитина не може відвідувати дитячий садочок. ОСОБА_2 довелося брати додаткову відпустку по догляду за дитиною до 6 років, кожні півроку проходили ВКК в районній лікарні. Після вселення у квартиру стосунки між нею та чоловіком різко загострилися, відповідач почав грубити, кричати, влаштовувати скандали, погрожував їй, неодноразово у присутності дитини пропонував збирати свої речі і забиратися з квартири, докоряв, що вона не працює, що вона багато часу приділяє дитині. Така нервова обстановка негативно впливала на здоровя і психоемоційний стан дитини.

У квартирі була встановлена сигналізація, код від сигналізації ОСОБА_1 їй не повідомляв. Вказана обставина підтверджена рішенням Запорізького районного суду від 06 серпня 2015 року. Були випадки, коли доводилося з дитиною чекати під підїздом, приїзду батька для того, щоб зайти у квартиру. ОСОБА_5 від сигналізації вона не знає до сьогоднішнього дня. 05.04.2013 р. у присутності дитини ОСОБА_1 влаштував черговий скандал, її фізично принизив, застосував фізичну силу. Скандали, сварки, хвороба дитини змусили їм з сином поїхати на якийсь час до батьків в м. Марганець. Усі особисті речі, одяг її і сина залишилися в квартирі. Під час її відсутності відповідач подав на розлучення та 29.04.2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано шлюб.

З 21.07.2015 року вона вийшла на роботу, яка знаходиться у м. Запоріжжя, неодноразово намагалася потрапити у квартиру, у якій зареєстрована і у якій має право проживати, однак ОСОБА_1 змінив у квартирі замки та не повідомляв їй код від сигналізації. Від будь-яких контактів він уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Через відсутність нових ключів можливості доступу до житла, до своїх речей донині у них немає.

Між сторонами вже виникали спори з приводу користування спірною квартирою. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.08.2015 р., ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року. Під час розгляду цієї справи було встановлено, що ОСОБА_2 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 тимчасово залишила квартиру і не проживає в ній понад шість місяців з поважних причин, а саме: внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_1 Обставини, що встановлені у даній справі в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Рішенням також встановлено, що позивач у судовому засіданні визнав, що ОСОБА_2 ніколи не знала коду від сигналізації, навіть під час спільного проживання у шлюбі, крім того, ОСОБА_2 повинна була узгоджувати дату і час приїзду до квартири за один-два дні. Можливості самостійно відвідувати квартиру вона не мала. Вчинення перешкод у користуванні житлом підтверджується також висновком ДІМ СДІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, відповідно до якого 12.08.2015 р. ОСОБА_2 намагалася потрапити до квартири за адресою АДРЕСА_5, однак ОСОБА_6 не впускав її до квартири. Крім того, 05.04.2013 р. ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів у звязку із протиправною поведінкою її чоловіка ОСОБА_1 Згідно висновку спеціаліста № 282 від 08.04.2013 р. ОСОБА_2 були нанесені легкі тілесні ушкодження у вигляді пошкодження тупим предметом.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2 зазначає, що не має можливості користуватися житловим приміщенням у звязку із триваючою протиправною поведінкою з боку ОСОБА_1 та у звязку із тим, що останній не надає їй дублікат ключів від вхідних дверей та не повідомляє код сигналізації.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.10.2016 р. закрито провадження за первісним позовом в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з відмовою позивача за первісним позовом від позовних вимог в даній частині.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання зявився, зазначив, що 08.03.2013 року, а можливо 08.03.2014 року ОСОБА_2 виїхала зі спірної квартири з дитиною, забравши речі. Після цього він намагався вмовити її повернутись. Пізніше вона забрала інші речі, коли саме не памятає. На дверях два замки, ключі від квартири у ОСОБА_2 є лише від верхнього замку. Коли у нього зламався нижній замок, то він змінив його приблизно наприкінці 2014 року. Ключів від нижнього замку у ОСОБА_2 немає. В квартирі є сигналізація, яку він встановив приблизно у 2011-2012 році, але не ніхто нею не користувався. Коли ОСОБА_2 виїхала з квартири він почав ставити квартиру на сигналізацію. Код від сигналізації ОСОБА_2 не просила, в квартиру потрапити вона не могла. Також позивач за первісним позовом ОСОБА_1 зазначив, що на його думку ОСОБА_2 не має права проживати в квартирі, оскільки вона виїхала з житла і там не проживає. Коли ОСОБА_2 приїжджала забирати речі, то він приходив, впускав її до квартири. Замок він змінив у лютому 2016 року. Код від сигналізації дати ОСОБА_2 боїться, оскільки боїться за свої речі.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_7 в судове засідання зявився, зазначив, що останні пів року ОСОБА_2 не проживала без поважних причин у спірній квартирі. Ніяких ключів і коду давати їй не потрібно. Свої наміри вона виявила тим, що виїхала з місця проживання та втратила право користування житловим приміщенням.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 особисто до судового засідання не зявився.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та, відповідно, позивач за зустрічним позовом, діючи за зустрічним позовом у власних інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, в судове засідання зявилась, зазначила, що 05.04.2013 року вона посварилась з ОСОБА_1 і він дав їй ляпаса. За порадою дільничного вона зробила експертизу. ОСОБА_1 боявся кримінальної відповідальності. В березні 2014 року вона знову посварилась з позивачем за первісним позовом, вона взяла дитину і вони поїхали до м. Марганець до її батьків. Побувши 4 дні там, вона повернулась додому. Навесні 2015 року їй довелось виїхати з квартири. Код від сигналізації він ніколи їй не говорив, їй доводилось чекати приходу ОСОБА_1, щоб він вимкнув сигналізацію. В подальшому вона хотіла налагодити відносини, говорила що приїде з дитиною, однак ОСОБА_1 відмовлявся. На початку 2015 року ОСОБА_1 приїжджав до них поспілкуватись з дитиною. В квітні 2015 року він подав на розлучення. Через тиждень після розлучення вона отримала документи щодо виписки з квартири. У серпні він говорив, щоб вона забрала речі. Неодноразово вона намагалась залишитись ночувати, однак не вийшло. 12.08.2015 року вона приїхала будинку, де знаходиться квартира, намагалась додзвонитись ОСОБА_1, телефонувала з 15 год. до 20 год., її бачила ОСОБА_8 Приблизно о 21 год. прийшов ОСОБА_1 та впустив її. Ночувала вона на підлозі. Міліція приїхала лише наступного дня за її викликом. Після вересня 2015 року ОСОБА_1 не відповідає на телефонні дзвінки. Вона приходила до будинку, але не могла потрапити до квартири. Замок ОСОБА_1 змінив у липні 2015 року. З 22.07.2015 року вона вийшла на роботу в м. Запоріжжі. В грудні 2015 року звільнилась. Коли приїжджала за інгаляцією для дитини, то в квартиру потрапити не змогла. 01.10.2016 року приїхала до квартири, з другого разу потрапила до квартири, але домовитись з ОСОБА_1 вони ні про що не змогли. Вона хотіла забрати нібулайзер для дитини, однак ОСОБА_1 сказав, що він його продав. Речі її були в квартирі, не було дитячого ліжка. В квартирі разом з ним знаходилась ОСОБА_9 Речі лежать в квартирі у шафі, ключів та коду від сигналізації у неї немає, через що вона не може проживати у квартирі. Крім того, дитина потребує постійного догляду, всю зиму хворіла, потребувала інгаляції.

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 в судове засідання зявилась, заперечувала проти задоволення первісного позову, просила задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_10 до суду зявилась 02.09.2016 р., пояснень не надавала. В подальшому через канцелярію суду надала заяви від 09.09.2016 р. (а.с. 102) та 22.09.2016 р. (а.с. 142) про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, просила врахувати інтереси дитини при прийнятті рішення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації ОСОБА_11 до суду зявилась 08.11.2016 р., 29.11.2016 р. В подальшому через канцелярію суду надала заяву від 22.12.2016 р. про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації, де зазначила про підтримку зустрічного позову зважаючи на те, що таким чином будуть дотримані права дитини.

Представник третьої особи МКП «Основаніє» зявився до суду 22.07.2016 р., 09.09.2016 р., 22.09.2016 р., 21.10.2016 р. В подальшому участі у розгляді справи представник МКП «Основаніє» не брав, в заяві, отриманій 21.10.2016 р. просив розглянути справу за відсутності представника МКП «Основаніє», з винесенням законного та обґрунтованого рішення (а.с. 178).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 Її квартира знаходиться на один поверх вище. ОСОБА_1 проживає в квартирі постійно, а ОСОБА_2 не постійно. Вона не бачила, щоб ОСОБА_2 приходила після того як вона була допитана в суді в іншій судовій справі, дитину також не бачила. Чи приймала участь у складанні актів не памятає. Заходила до ОСОБА_1 підписувати документи на тему не проживання відповідачів. Акти підписувала регулярно, начебто кожен місяць. До квартири заходила один чи два рази, потім вже не заходила. Чи є у квартирі сигналізація не знає. Чи є у ОСОБА_2 ключі від дверей не знає. За останній рік вона не бачила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Чи сиділа ОСОБА_2 три години під підїздом квартири 12.08.2015 року не памятає. Коли востаннє була в квартирі у ОСОБА_1 не памятає. Чи є у квартирі речі ОСОБА_2 не знає. Не памятає чи заходила в квартиру 31.05.016 р., вона подивилась що немає ліжечка, тому і вирішила, що ОСОБА_2 з дитиною там не проживає. В шафи не заглядала. 30.04.2016 р. також візуально оцінила через відсутність ліжечка. Чи заходила до квартири де проживає ОСОБА_1 26.03.2016 р., 12.02.2016 р., 05.01.2016 р., 17.12.2015 р. не памятає. ОСОБА_1 лише два рази, більше не заходила. В квартиру заходила сама, більше квартиру ніхто не оглядав з нею.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що вона є депутатом Сонячної сільської ради, знає ОСОБА_1 як сусіда. Як депутат вона складає акти щодо не проживання. Їй зателефонував ОСОБА_1 та попросив скласти акти, що в квартирі не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вони здзвонились, підійшли сусіди і вони провели поверхневий огляд, заглянули до зали та кухні. Оскільки ОСОБА_1 попросив складати акти щомісячно, то вона запропонувати змінити комісію. Завжди заходили разом комісією. Не памятає чи усі заходили чи ні. Чи заходили 17.12.2015 року не памятає. Памятає, що вона заходила до ОСОБА_8 і говорила, що їй потрібно зайти та підписати акт. З собою акти не забирала, до неї акт не повертався. 05.01.2016 р. точно при складанні акту був ОСОБА_13, чи була ОСОБА_8 не памятає. 12.02.2016 р. не памятає хто був. 26.03.2016 р. ОСОБА_14 ходила оглядати квартиру. 30.04.2016 р. не памятає хто був. 31.05.2016 р. не памятає хто був. Їй ОСОБА_1 говорив, що квартира стоїть на сигналізації. Про існування конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їй не відомо. Чи є ключі від квартири у ОСОБА_2 не памятає. ОСОБА_2 вона бачила лише тоді, коли та приходила місяці 2-3 тому до неї та цікавилась складеними актами. До того ОСОБА_2 не знала. Речі в шафах не дивилась. Дату приходу узгоджували з ОСОБА_1 ОСОБА_15 складала у себе на компютері, перелік свідків узгоджувала з ОСОБА_1 Вона телефонувала свідкам і просила прийняти участь у складанні актів. Свідки попередньо давали інформацію про не проживання. ОСОБА_3 вона не знає. Бачила фотографію в телефоні ОСОБА_1 Показувала фотографію дитини свідкам.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначив, що він є сусідом ОСОБА_1, якого знає приблизно з кінця 2013 року. Не знає чи одружений ОСОБА_1, зі слів інших знає, що у нього є дитина. ОСОБА_2 не знає, дитину також не впізнає. Не знає з якого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі. Чи проживають вони зараз не знає. Депутат ОСОБА_12 позвала його прийняти участь у складанні акту про не проживання. Вони подивились, що у квартирі жінок та дітей немає й він підписав акт. До ванної кімнати не заходив, до кухні заглянув, у кімнату подивився. В шафи не заглядав. Жіночого взуття зверху не було, в шафах може й було. Чи були речі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі не знає. Був при складанні акту двічі. 05.01.2016 р. з ним заходили ОСОБА_12 та ОСОБА_8 Фотографії ОСОБА_3 депутат ОСОБА_12 йому не показувала. В квартирі не було верхнього одягу позивача ОСОБА_1, взуття було.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що є знайомою ОСОБА_1 з літа 2016 року, з ним у неї дружні стосунки. В гостях у ОСОБА_1 була 5-6 разів. Від ОСОБА_1 чула про його колишню дружину ОСОБА_2 Предметів жіночого гардеробу та жіночої гігієни в квартирі не бачила, в шафи не заглядала. Зробила висновок, що всі речі у квартирі лише ОСОБА_1, оскільки він там постійно проживає. Є іграшки лише старшого сина ОСОБА_1 Вона була вдома у ОСОБА_1 01.10.2016 р., коли приблизно о 12 год. 00 хв. подзвонили в двері. ОСОБА_1 відчинив, прийшла ОСОБА_2 Вона чула розмову між ними. Розмова була про якусь мирову угоду. Потім ОСОБА_2 почала діставати речі з шафи й розкидати їх, просила показати її речі, погрожувала, що вони будуть проживати вчотирьох з нею та її сином. Знає, що у квартирі встановлена сигналізація, чи є у ОСОБА_2 код від сигналізації не знає. Коли ОСОБА_2 приходила, то загальні тамбурні двері вона відкрила своїми ключами, а потім дзвонила в квартиру.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Як видно з довідки № 128 від 14.07.2015 р., виданої Міським комунальним підприємством «Основаніє», на підставі розпорядження голови Ленінської районної державної адміністрації № 236-р від 03.03.2010 р. ОСОБА_1, фахівцю КП «ВРЄЖО № 9», надано службове житлове приміщення АДРЕСА_6 (а.с. 3).

Зазначена обставина підтверджується також й ордером на службове житлове приміщення № 11, серія «С» від 12.03.2010 р. При цьому в ордері до складу сімї ОСОБА_1 увійшли його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 (а.с. 5).

У відповідності зі ст. 123 ЖК України, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 124852 від 04.08.2009 р., виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2015 р., яке набрало законної сили 13.05.2015 р., шлюб, зареєстрований 23.08.2008 р. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 495, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано, ОСОБА_2 залишено прізвище «Бучко».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселились у вищевказану квартиру і зареєстровані за даною адресою у встановленому законом порядку в якості членів сімї ОСОБА_1, постійно проживали там, та в силу вищенаведених правових положень вони має рівні з позивачем права та обовязки щодо користування цією квартирою і розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та припинення сімейних відносин між ними не позбавляють ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування квартирою.

За приписами ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно розяснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні відносини.

Згідно Висновку за результатами перевірки інформації, зареєстрованої в журналі єдиного обліку від 05.04.2013 р. та 08.04.2013 р., складеного старшим дільничним інспектором міліції ОСОБА_16 05.04.2013 р. до Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області телефоном надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що ОСОБА_2 бє чоловік. 08.04.2013 р. до Запорізького РВ надійшла заява від ОСОБА_2 в якому вона просить органи міліції провести профілактичну бесіду з її чоловіком ОСОБА_1, який висловлюється нецензурно, погрожує фізичною розправою. 10.04.2013 р. до Запорізького РВ надійшла заява ОСОБА_2 в якому вона просить органи міліції подальшу перевірку за її заявами не проводити, оскільки в ситуації з чоловіком розібрались самостійно, претензій до нього не має (а.с. 94).

Постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 18.04.2013 р. встановлено, що 05.04.2013 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_1 за місцем проживання, в стані алкогольного спяніння вчинив побутову сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2, в ході якої нецензурно висловлювався в адресу останньої, чим порушив вимоги Закону України «Про попередження насилля в родині». При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав, розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати. Суддя на підставі ст. 22 КУпАП постановив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 146).

За змістом висновку спеціаліста № 282 (а.с. 95) ОСОБА_2 звернулась з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, механізму і давності їх утворення, посилаючись на те, що 05.04.2013 р., приблизно о 22 год. 00 хв., в будинку за місцем проживання муж наніс удар рукою по лівій щоці. Лікарем-спеціалістом ОСОБА_17 зроблено висновок, що крововилив в області лівого кута нижньої щелепи у гр. ОСОБА_2 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження утворились від дії тупого предмету. Давність утворення пошкоджень не протирічить строку, зазначеному в обставинах справи.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.08.2015 р. залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстраційного обліку. Даним рішенням встановлено, та в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_2 не мала можливості постійно проживати у спірній квартирі, оскільки позивач перешкоджав їй у цьому. Згідно пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, ще під час шлюбу з ОСОБА_2 він обладнав квартиру засобами сигналізації, ОСОБА_2 не знала коду доступу до системи сигналізації та не могла безперешкодно попасти до житла. В разі необхідності приїхати до квартири ОСОБА_2 повинна була узгодити з ОСОБА_1 дату та час приїзду за один-два дні. Можливості вільно, без узгодження з позивачем відвідувати квартиру, відповідач ОСОБА_2 не мала (а.с. 20).

Вказане рішення суду залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2015 р. (а.с. 97).

Згідно Висновку за результатом розгляду повідомлення громадянина від 20.08.2015 р., складеного старшим дільничним інспектором міліції ОСОБА_16, 12.08.2015 р. до Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій із заявою звернулась ОСОБА_2, в якій просить провести профілактичну бесіду з її колишнім чоловіком ОСОБА_1, який перешкоджає їй знаходитись в квартирі АДРЕСА_7. В ході проведення перевірки було опитано ОСОБА_1, який пояснив, з березня 2014 року його колишня дружина ОСОБА_2 мешкає окремо від нього у її батьків в м. Марганець Дніпропетровської області, 13.05.2015 р. офіційно розірвано шлюб з нею. На початку червня 2015 року зламався замок вхідних дверей до його квартири у звязку з чим він його змінив, не мав змоги передати їй нові ключі. Також він добавив, що не заперечує, щоб ОСОБА_2 знаходилась у квартирі. За результатами перевірки з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження про недопустимість в подальшому антигромадської поведінки та скоєння ним будь-яких дій протиправного характеру (а.с. 98).

На підтвердження факту не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_1 надано суду акти обстеження житлово-побутових умов.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 17.12.2015 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_18, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області на даний момент проживає тільки ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 11).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 05.01.2016 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_13, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області проживає ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 10).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12.02.2016 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_13, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області проживає ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 9).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 26.03.2016 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_14, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області на даний момент проживає тільки ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 8).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 30.04.2016 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_19, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області на даний момент проживає тільки ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 7).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 31.05.2016 р., складеного депутатом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_12, за присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_18, в квартирі № 28 по вул. Весняна с. Сонячне Запорізького району Запорізької області на даний момент проживає тільки ОСОБА_1, про що свідчать обстановка і наявність його речей в квартирі (а.с. 6).

Разом з тим, згідно висновку, затвердженого 17.08.2016 р. начальником Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_15, 05.08.2016 р. до Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулась ОСОБА_2, в якій просить прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1, який не пускає її та її малолітню дитину в їх квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_8. В ході проведення перевірки було опитано ОСОБА_1, який пояснив, що в 2014 році він розірвав шлюб з ОСОБА_2, рішень суду з приводу права власності не виносилось. Після того, як вони офіційно розірвали шлюб ОСОБА_2 поїхала до своєї матері в м. Марганець та до 05.08.2016 р. не зявлялась. Також ОСОБА_1 пояснив, що в липні 2016 року він подав заяву до суду з приводу примусової виписки з квартири після чого ОСОБА_2 почала скаржитись з приводу того, що її не пускають до житлового приміщення. (а.с. 132).

Згідно висновку від 03.09.2016 р., складеного поліцейським Запорізького РВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_20, 02.09.2016 р. до Запорізького РВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області до чергової частини звернулась ОСОБА_2 з заявою про те, що її колишній чоловік змінив замки на вхідних дверях квартири за адресою: АДРЕСА_8, що перешкоджає їй знаходитись на її житловій площі. В ході проведення перевірки отриманої інформації було здійснено дзвінок ОСОБА_1, який телефоном повідомив, що за вищевказаною подією проводиться судовий розгляд і в подальшому буде прийнято рішення. Посадова особа органу поліції прийшла до висновку, що між громадянами наявні цивільно-правові відносини та подальшу перевірку припинив (а.с. 133).

Неодноразові звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів та пояснення з цього приводу у висновках ОСОБА_1 вказують на те, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню у квартирі ОСОБА_2 та малолітньому ОСОБА_3 Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не надає ОСОБА_2 ключів від замку вхідних дверей квартири, який був змінений ОСОБА_1, та не надає коду він сигналізації, якою обладнана квартира. Такий висновок суду повністю узгоджується із позицією позивача у справі, який у судовому засіданні зазначив, що вважає ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, втратив до неї довіру, а тому боячись викрадення своїх речей, не збирається надавати їй ключі від квартири та код від сигналізації.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 разом з дитиною не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 не з власної волі, а у звязку з наявними перешкодами з боку ОСОБА_1 До теперішнього часу вони не можуть вільно використовувати квартиру у звязку з відсутністю вільного доступу до неї.

Даючи оцінку показанням свідків суд констатує, що показаннями свідків не спростовано факт чинення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 для проживання у спірній квартирі. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили обставини складання, підписання актів обстеження житлово-побутових умов. З їх пояснень видно, що складання актів було формальним та зводилось здебільше до підписання актів та фіксування відсутності інших мешканців у житлі. Дійсні підстави для відсутності в квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідкам не відомі.

Докази сплати ОСОБА_1 комунальних та інших послуг, повязаних з користуванням квартирою № 28, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Весняна, буд. 1, (а.с. 13-18) також не свідчать про втрату права користування ОСОБА_2 права користування спірною квартирою та не вказують на відсутність поважної причини щодо не проживання у ній.

Щодо записів телефонних розмов між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (диск на а.с. 159), які надані ОСОБА_1 на підтвердження відсутності поважних причин у ОСОБА_2 щодо не проживання у спірній квартирі, то суд констатує, що дані записи виконані у 2014 році, що сторони визнали у судовому засіданні, а тому дані записи не підтверджують та не спростовують проживання чи не проживання ОСОБА_2 у квартирі з жовтня 2015 року, тобто не є належними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України.

Щодо записів розмов, виконаних ОСОБА_2 на диктофон (а.с. 200), суд констатує, що позбавлений можливості встановити дійсну дату подій, які зафіксовані такими записами, а тому прийняти їх до уваги не може.

Крім того, суд враховує, що стаття 31 Конституції України закріпила, що кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи зясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вказані телефонні розмови та записи розмов, які записані на диктофон, виконані без згоди іншого учасника такої розмови, з порушенням конституційних прав громадян, тобто з порушенням порядку, встановленого законом.

В силу положень ст. 29 ЦК України вільно обирати собі місце проживання має право лише особа, яка досягла чотирнадцяти років, а до цього віку її місце проживання визначається місцем проживання її батьків/одного з них або встановлюється за згодою між дитиною та батьками.

Суд дійшов висновку, що відсутність можливості малолітнього ОСОБА_3 користуватись спірною квартирою повязана з тим, що його мати знаходиться в неприязних стосунках з батьком, будучи малолітньою дитиною ОСОБА_3 не може самостійно захистити свої житлові права і в повній мірі реалізувати своє право на користування вищезазначеним житловим приміщенням та самостійно визначити місце свого проживання.

Натомість матеріалами справи, а також судовими рішеннями підтверджується чинення перешкод з боку ОСОБА_1 колишній дружині у проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з чим остання наразі проживає за іншою адресою: вул. Короленко, 20, м. Марганець Дніпропетровської області.

В силу положень ст. 242 ЦК України законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є їх батьки.

Оскільки позивач чинить перешкоди у проживанні ОСОБА_2 у спірній квартирі, а ОСОБА_3 в силу свого малолітнього віку не може самостійно визначити своє місце проживання, то як мати, так і дитина позбавлені можливості проживати за місцем своєї реєстрації, у звязку з чим на даний час проживає разом зі своєю матірю.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не користуються житлом, в якому зареєстровані, не за власним бажанням, вселитись самостійно до житла не можуть.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, ч. 3 ст. 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міське комунальне підприємство «Основаніє», орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діє через законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міське комунальне підприємство «Основаніє», Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення задовольнити у повному обсязі.

Усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житлом квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вказаного житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян