Справа № 139/996/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

при секретарі судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Вищеольчедаївська сільська рада про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла мати заявника ОСОБА_5, яка була зареєстрована в АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Крім заявника, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які спадщини не прийняли і на неї не претендують. ОСОБА_1 постійно проживав за однією адресою разом із спадкодавцем, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він зареєстрований за іншою, ніж спадкодавець, адресою.

За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник звернувся до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою заяву і пояснив суду, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла його мати ОСОБА_5 яка була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_10. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну ділянку на території Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. В розумінні ст. 1268 ЦК України, він прийняв спадщину після смерті матері, оскільки з 2000 року до дня її смерті постійно проживав разом з нею за однією адресою. Звернувшись до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, він отримав відмову у посвідченні свідоцтва про право на спадщину, оскільки він зареєстрований АДРЕСА_2 а мати була зареєстрована АДРЕСА_3.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, з урахуванням наступних обставин:

Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року в с. Вищеольчедаїв померла ОСОБА_5 (а.с. 8), яка відповідно до довідки Вищеольчедаївської сільської ради № 940 від 04 липня 2016 року (а.с. 10) була зареєстрована в АДРЕСА_4. Така обставина також доведена оглянутою в судовому засіданні по господарською книгою за 2001-2005 роки (а.с. 41).

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45856163, виданої 21 листопада 2016 року (а.с. 24) слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишала.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Свідоцтвом про народження (а.с. 9) доводиться право заявника на спадкування після смерті ОСОБА_5 у першій черзі спадкоємців за законом. З довідки Вищеольчедаївської сільської ради № 940 від 04 липня 2016 року (а.с. 10) слідує, що, крім заявника, спадкоємцями першої черги за законом також є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Допитані судом як заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що вони спадщини після смерті матері ОСОБА_5 не прийняли і на неї не претендують. Зокрема, ОСОБА_2 пояснила, що вона на момент відкриття спадщини зі своєю сім'єю проживала в Російській Федерації; а ОСОБА_3 пояснила, що вона за станом здоров'я (після проведених хіміотерапій) не могла здійснювати догляд за матір'ю.

Обставина, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини після смерті матері не прийняли, стверджується також довідкою Вищеольчедаївської сільської ради № 940 від 04 липня 2016 року (а.с. 10) та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 45856177 від 21 листопада 2016 року (а.с. 25).

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Із довідки виконавчого комітету Вищеольчедаївської сільської ради слідує, що заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але на день смерті спадкодавця з 2000 року проживав разом з нею без реєстрації.

Така обставина також доводиться актом про встановлення факту проживання однією сім'єю та довідкою комісії сільської ради (а.с. 11,12).

Допитана судом свідок ОСОБА_6 також ствердила, що ОСОБА_1 з 200 року постійно проживав однією сім'єю зі своєю матір'ю у її будинку, вів домашнє господарство, розпоряджався спільним бюджетом. Свідку достеменно відома ця обставина, оскільки вона проживала по-сусідству.

Вважаючи, що спільним проживанням прийняв спадщину після смерті матері, 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав після її смерті.

Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у паспорті спадкоємця вказане місце реєстрації АДРЕСА_2

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Аналіз наведених статей Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказує на те, що місце проживання особи підлягає реєстрації у встановленому цим Законом порядку, про що проставляється відмітка в її паспорті.

Із копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він зареєстрований у с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області з 12 травня 1986 року.

Згідно до роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно вказаного листа, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Наявність або відсутність зареєстрованого місця проживання особи мають бути доведені в суді письмовими доказами та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доведення в суді факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є можливим не тоді, коли місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровані за різними адресами, а коли спадкоємець на час відкриття спадщини не мав зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, про що свідчить відсутність у його паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання.

Як слідує з матеріалів справи, нотаріус при визначенні місця реєстрації спадкоємця на момент відкриття спадщини керувався відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України (зворот а.с. 6). У цій відмітці відсутній запис вулиці та будинку, в якому зареєстрований спадкоємець.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що з 2000 року ОСОБА_7 постійно проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_5 у її будинку по АДРЕСА_3

За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обгрунтовними, такими, що грунтуються на положеннях закону, а тому підлягають до задоволення.

Заінтересовані особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також представник заінтересованої особи - Вищеольчедаївської сільської ради - ОСОБА_4 заявили суду про доведеність в судовому засіданні факту проживання ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 зі спадкодавцем з 2000 року і не заперечили проти встановлення судом такого факту.

Керуючись ст. 1268 ЦК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, ст.ст. 60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_9 року - разом із спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________