Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають відповідачі. Зазначена квартира знаходиться у будинку, що перебуває на балансі позивача, який здійснює його утримання та експлуатацію, надає житлово-комунальні послуги. Позивач зазначає, що відповідачі систематично не здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги, унаслідок чого у них утворилась заборгованість в розмірі 56 804 грн 13 коп., у тому числі пеня за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 550 грн 13 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивувала тим, що договір про реструктуризацію боргу вона підписала під тиском, не з власної волі, а у зв'язку з вимогою бухгалтера будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району в обмін на довідку про склад сім'ї, яка їй була потрібна для оформлення матеріальної допомоги при народженні дитини. Також ОСОБА_5 вважає недійсним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підписаний 12 листопада 2010 року між будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району та ОСОБА_7, з тих підстав, що ОСОБА_7 помер, а ніхто з інших співвласників квартири такий договір не укладав та не підписував.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району заборгованість за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 56 804 грн 13 коп., у тому числі пеню за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 550 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісним позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 28 323 грн 39 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, виходив із того, що відповідачі не оплачують надані їм житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 56 804 грн 13 коп., у тому числі пеня у розмірі 2 550 грн 13 коп., яку відповідачі повинні сплатити. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, місцевий суд виходив із відсутності правових підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині вирішення первісних позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, на підставі ст. ст. 156, 162 ЖК України та пп. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стягнув з відповідачів у межах строку позовної давності заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 28 323 грн 39 коп. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд фактично погодився з висновками місцевого суду в частині вирішення зазначеного позову.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 лютого 1998 року та розпорядженням органу приватизації від 23 лютого 1998 року, виданим Одеською КЕЧ району (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району (т. 1 а.с. 8).

Житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району (т. 1 а.с. 31).

Відповідачі не сплачують кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим у них виник борг, який за розрахунком позивача складає 56 804 грн 13 коп.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Таким чином, відповідачі як співвласники квартири зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги.

Апеляційний суд, установивши, що відповідачі не сплачують кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідачів боргу в межах строку позовної давності в розмірі 28 323 грн 39 коп., про застосування якого відповідачі заявили в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 користується правом на отримання 50% знижки на оплату комунальних послуг на правильність висновків апеляційного суду не впливають, оскільки плата за комунальні послуги відповідачем повинна оплачуватися у повному обсязі з подальшим відшкодуванням витрат за рахунок і у межах бюджетних асигнувань на утримання установи, де працював пільговик.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_5 просила визнати недійсним договір від 12 жовтня 2009 року про реструктуризацію боргу, укладений між нею та будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району, з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину без вільного волевиявлення учасника правочину та яке не відповідає внутрішній його волі), та визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, з тих підставі, що зазначений договір було укладено ОСОБА_7, який помер, а ніхто з інших співвласників такий договір не підписував.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в зустрічному позові, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із відсутності вказаних позивачем підстав для визнання оспорюваного нею договору недійсним. При цьому суд правильно зазначив, що відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати відповідачами вартості отриманих житлово-комунальних послуг.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін