Номер провадження 2/521/6526/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Лічмана Л.Г.
при секретарі - Тимофієнко Н.М.,
за участю представника позивачів - адвоката Целух О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення часток у праві спільної власності та визнання права власності, -
У судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідачі - ОСОБА_4 та КП «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не з'явилися, про дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
ОСОБА_4 повістка про виклик направлялася, в тому числі в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 76 ЦПК України.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 18.12.1992 р., виданим Відділом РАГС Київського РВК м. Одеси, ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6, після укладення шлюбу прізвище дружини стало «ОСОБА_2». Вказане свідоцтво складено російською мовою.
В зазначеній сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, складеним також російською мовою, виданим Іллічівським відділом РАГС м. Одеси 11.06.1993 р.
З паспорту серії НОМЕР_6, виданого Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16.04.2008 р., прізвище позивача вказано ОСОБА_2, адресою її реєстрації вказано АДРЕСА_1. Аналогічне написання прізвища міститься у Картці фізичної особи-платника податків № НОМЕР_1, видане ДПІ у Малиновському районі м. Одеси - «ОСОБА_2».
У паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_5, виданого Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 20.07.2009 р. та Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_2 його прізвище вказано ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1.
Факт, про встановлення якого просять позивачі, має для них юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація ними права на реєстрацію права власності у встановленому законом порядку.
Вказані правовідносини регулюються ст. 256 ЦПК України, згідно якої судом встановлюються факти, які мають юридичне значення і від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Судом встановлено наявність розбіжностей у написанні прізвищ позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в паспортах, де їх прізвища вказано через апостроф, а саме «ОСОБА_2» і «ОСОБА_3» та в Свідоцтві про право власності на житло від 20.10.1993 р., де їх прізвища значаться через м'який знак як «ОСОБА_2» та «ОСОБА_3».
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Будь-яких даних, які б спростовували факт належності позивачам вищевказаного Свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1993 р. судом не встановлено, позивачі зареєстровані за спірною адресою, а наявність цих розбіжностей пов'язана зі зміною паспорту ОСОБА_2 з зазначенням прізвища через апостроф та отримання паспорту ОСОБА_3 на зміну свідоцтва про народження, де його прізвища вказувалось російською мовою, а написання його прізвища в паспорті також вказано через апостроф.
Оцінка вказаних письмових доказів, з урахуванням пояснень представника позивачів в їх сукупності, надають суду підстави для висновку про належність Свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1993 р. позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Визначаючи частки у квартирі по АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Статтею 115 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна.
Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV.
Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Суд виходить із рівності часток ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тому, що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі ЦК Української РСР і ЦК України або рішенням суду. Таким чином, частки кожного із названих співвласників становлять по 1/3 частині.
Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частині в квартирі АДРЕСА_1 та визнає за ними право власності на вказані частки по 1/3 частині за кожним.
Керуючись вимогами ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, -
СУД
Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, - задовольнити повністю.
Визначити, що частки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 є рівними по 1/3 частині.
Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право приватної власності по 1/3 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1.
Квартира складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

С У Д Д Я: