Справа № 307/2408/16-ц
Провадження № 2/307/1346/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим (Сабадош) В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 селищної ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що на початку 2011 року ним був побудований садовий будинок по вулиці (урочище) «Пчелин», без номеру на території ОСОБА_2 селищної ради без правовстановлюючих документів, про що свідчить технічний паспорт. 29 липня 2014 року він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га., на якій знаходиться вищевказаний садовий будинок. Після отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку він почав виготовляти документи на побудований ним садовий будинок. Виготовивши технічний паспорт на будинок, він звернувся до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, щоб отримати позитивний висновок для подальшого оформлення права власності, однак отримав відповідь про неможливість прийняття в експлуатацію збудованого ним садового будинку. Таким чином і державна нотаріальна контора не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на садовий будинок по вулиці (урочище) «Пчелин», б/н на території ОСОБА_2 селищної ради без визнання права власності на збудований обєкт, а тому на даний час він не в змозі оформити право власності на садовий будинок. ОСОБА_2 селищна рада, на території якої розташований садовий будинок позов визнає і не заперечує проти визнання права власності на вказаний будинок за ним. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Просить суд визнати за ним право власності на садовий будинок б/н, що розташований в смт. Дубове в урочищі «Пчелин», б/н, Тячівського району, Закарпатської області.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га., що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради (кадастровий номер земельної ділянки - 212455600:04:003:0045), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.07.2014 року за №24876043.

Відповідно до проекту технічного паспорту на садовий будинок №б/н в урочищі «Пчелин» в смт. Дубове, виготовленого на замовлення ОСОБА_1, загальна площа садового будинку становить 165,1 квадратних метра.

Згідно листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області від 26.08.2016 року №1007-1.14/1477-с Управлінням було розглянуто звернення та копії наданих матеріалів щодо прийняття в експлуатацію садового будинку в смт. Дубове, урочище «Пчелин», б/н, Тячівського району. Зазначено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю в період до 31 грудня 2015 року приймав обєкти в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року, збудовані до 12 березня 2011 року, громадські будинки І і ІІ категорії складності, будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і ІІ категорії складності за подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт та за результатами технічного обстеження. Наразі, прийняття в експлуатацію таких обєктів, є неможливим.

В довідці Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 12.09.2016 року за №07/185 зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в Тячівському РПТІ не зареєстровано.

Згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради від 21.09.2016 року за №5030 садовий будинок ОСОБА_1, який розташований на території ОСОБА_2 селищної ради по вулиці (урочище) «Пчелин», б/н, не порушує прав інших осіб.

Висновком про вартість обєкта оцінки від 14.07.2016 року, виконаного ТОВ «Ріалті-О» ринкова вартість садового будинку, загальною площею 165,1 кв.м.. з надвірними спорудами, розташованого в смт. Дубове, урочище «Пчелин», б/н, складає 57372 гривні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень частин 1, 2, 3, 5 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Пунктом 12 цієї ж Постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи №6-1328 цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, передбачені Порядком, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року за №79.

Вказаний Порядок встановлює процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудованих у період до 12 березня 2011 року: громадських будинків I і II категорій складності; будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності (далі - об'єкти).

Відповідно до п.1 розділу ІІІ зазначеного Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку. Об'єкт не може бути прийнятий в експлуатацію згідно з цим Порядком у разі наявності відхилень від вимог державних будівельних норм, визначених такими нормами як недопустимі (заборонені).

В пунктах 2 та 3 вказаного Порядку зазначено, що замовник або його уповноважена особа подає з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги" до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об'єкта заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає документи, зазначені в пункті 2 цього розділу, та приймає рішення про реєстрацію декларації або її повернення у строк, передбачений пунктом 1 цього розділу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 без отримання передбаченої законодавством дозвільної документації на здійснення будівництва, у 2011 році (згідно даних проекту технічного паспорту на садовий будинок) самочинно здійснював будівництво садового будинку, розташованого в смт. Дубове по вулиці (урочище) «Пчелин», б/н.

При цьому, суд констатує, що позивачем не надано доказів щодо його звернення до органів державного архітектурно-будівельного контролю, що підтверджувало б досудовий та законодавчо передбачений порядок врегулювання спору, з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірний обєкт в експлуатацію не введений.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі №6-159 цс15, визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, та враховуючи те, що представником позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що обєкт самочинного будівництва садовий будинок, який розташований в смт. Дубове по вулиці (урочище) «Пчелин», б/н, є завершеним будівництвом, відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та інших нормам і правилам, у звязку з чим готовий до введення в експлуатацію, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на садовий будинок, який розташований в смт. Дубове по вулиці (урочище) «Пчелин», б/н, Тячівського району, є безпідставними, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст..ст.316, 317, 331, 375, 376 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, де треті особи Тячівська державна нотаріальна контора, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко