Справа № 748/3339/14-ц Провадження № 22-ц/795/1933/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Майборода С. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк просить змінити рішення Чернігівського районного суду від 18 червня 2015 року, позов задовольнити повністю, стягнувши із солідарних боржників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 11502,34 долари США заборгованості за кредитом, 706,08 доларів США заборгованості по відсоткам та 3415,61 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Рішенням Чернігівського районного суду від 18 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 солідарно зі ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02 липня 2008 року в розмірі 9546, 28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2014 року становить 150 258,44 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк по 751,29 грн. судового збору з кожного. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на користь ОСОБА_7 1 069,86 грн. понесених витрат, повязаних з оплатою судової експертизи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року виконав не в повному обсязі, взявши до уваги як належний та допустимий доказ платіжне доручення № 1 від 02 липня 2008 року про перерахування з рахунку 9500 на рахунок ТОВ „УкраАвтоЗаз-Сервіс 122 236 грн. (том 1, а.с.96,174), яке містить відповідні підписи, печатку та реквізити, що підтверджує перерахування банком вказаної суми. Тому суд визнав, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року виконав не в повному обсязі, і позичальник ОСОБА_7 отримала кредитні кошти в сумі 122 236 грн., яка станом на 02 липня 2008 року була еквівалентна 25 206, 94 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ (484,93). Оскільки за розрахунком позивача станом на 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 сплачено по тілу кредиту 15 660, 66 доларів США, залишок по тілу кредиту складає 9 546, 28 доларів США ( 25206,94 15660,66), що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2014 року ( 15,74) еквівалентно 150 258,44 грн., і саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь банку.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентам, суд зазначив, що не приймає наданий позивачем розрахунок процентів та пені по укладеному договору, оскільки його правильність не можливо підтвердити за відсутності первинних документів про виконання банком зобовязань в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права та зібраним по справі доказам.

ПАТ „УкрСиббанк зазначає, що суд безпідставно не визнав належними та допустимими доказами по справі меморіальний ордер № від 02.07.2008 р. про перерахування коштів на рахунок №9501 в сумі 27163 долари США та виписку по рахунках №9500 та №9501 як такі, що оформлені не належним чином. Вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам Постанови НБУ „Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України №254 від 18.06.2003 року та Постанови НБУ „Про затвердження Положення про оформлення та виконання документів на перерахування, зарахування, купівлю та продаж іноземної валюти або банківських металів № 82 від 05.03.2003 р.

Також ПАТ „УкрСиббанк вважає, що банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до меморіального ордеру банк перерахував кошти на рахунок одержувача №9501 ОСОБА_7 в розмірі 27 163 доларів США. Це підтверджує також банківська виписка по рахунку №9501, яка доводить, що відповідні кошти отримано ОСОБА_7 в повному обсязі. Банк не повинен доводити подальший рух кредитних коштів, оскільки до предмету доказування по даній справі належать лише ті зобовязання, які взяв на себе Банк відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № від 02 липня 2008 року. Згідно цих умов Банк повинен був зарахувати ці кошти на рахунок, зазначений у кредитному договорі, що і було зроблено. Оскільки ОСОБА_7 було сплачено по тілу кредиту 15660,66 доларів США, а отримано нею було 27 163 долари США, залишок боргу по тілу кредиту складає 11 502,34 долари США, а не 9 546,28 доларів США, як помилково визначив суд першої інстанції. Навіть частково визнавши обґрунтованим стягнення з відповідачів суми 9 546,28 доларів США боргу за тілом кредиту, суд не стягнув з відповідачів плату за користування навіть цією частиною кредитних коштів. Суд першої інстанції повинен був самостійно, виходячи з умов договору надати правову оцінку розрахунку суми боргу за відсотками та пенею, наданому позивачем. Також в порушення положень ст.213 ЦПК України суд першої інстанції в своєму рішенні не зазначив, відсутність яких саме первинних документів бухгалтерського обліку завадило експерту перевірити наданий Банком розрахунок боргу за відсотками та пенею. За таких обставин Банк вважає, що відмова у стягненні відсотків та пені за фактично виданим кредитом є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу Банку залишити без розгляду як таку, що подана з пропуском строку апеляційного оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

По справі встановлено, що 02 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк (на даний час Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк) та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 27 163,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 131 721, 54 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_7 в свою чергу - прийняти, належним чином використати та повернути кредит у строк до 01 липня 2015 року щомісячними платежами, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних, інші платежі, передбачені договором та належно виконувати взяті на себе зобовязання (а.с.6-12). За укладеним договором цільовим призначенням кредиту є придбання автомобіля Opel Zafira. У відповідності до п.1.5 банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 9501.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 02 липня 2008 року укладено договір поруки № 30108Р146 між АКІБ Укрсиббанк ( на даний час - ПАТ „УкрСиббанк ) та ОСОБА_6, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_7 обовязків за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.14-15).

20.02.2009 р. було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 02 липня 2008 року та додаткову угоду № 1 до договору поруки № 30108Р146 від 02.07.2008 року, якими змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 30 червня 2017 року (а.с.13, 16).

В обґрунтування позовних вимог АПАТ «УкрСиббанк» зазначав, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 12.11.2014 року складає 12 425,29 доларів США, з яких:

- 11 502, 34 долари США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2014 року становить 181 157, 53 гривень заборгованість за простроченим кредитом,

- 706, 08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2014 року становить 11 120, 49 гривень заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом,

- 198, 81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2014 року становить 3 131, 17 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом,

- 18,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2014 року становить 284, 44 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.17-29).

Заперечуючи розмір отриманих у кредит коштів та правомірність здійсненого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції заявила клопотання про призначення судовобухгалтерської (економічної) експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 12.03.2015 року (том 1, а.с.147-148).

Згідно з висновком експерта № 951/15-24 від 25 травня 2015 року (том 1, а.с.202-220), за результатами проведення судово-економічної експертизи, в межах наданих на дослідження документів не видається за можливе підтвердити або спростувати, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_7 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк станом на 12 листопада 2014 року відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору від 02 липня 2008 року № 0, а саме п.4.1 та графіку платежів з розрахунком до 06.2017, та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором, враховуючи дати та суми фактичного погашення заборгованості за кредитом, процентам.

Крім того, в мотивувальній частині висновку експерт зазначив, що в межах наданих на дослідження документів, відсутні підстави вважати, що кредитний договір від 02 липня 2008 року укладено з дотриманням вимог Закону України „Про захист прав споживачів № 1023-ХІІ від 12.05.1991 та Постанови Національного банку України „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10 травня 2007 року № 168.

Експерт у висновку також зауважив, що клопотання експерта в частині надання документального підтвердження видачі готівкових коштів в сумі 27 163,00 доларів США з поточного рахунку ОСОБА_8 та наявності в касі банку ( відділенні, в якому видавався кредит) на дату видачі кредиту доларів США (оборотно-сальдова відомість або оборотно-сальдовий баланс 02.07.2008 р., з розшифровкою відображення операцій по ОСОБА_7, витяг з Книги обліку готівки оборотної (операційної) каси й інших цінностей банку (в відділенні, в якому видавався кредит) за 02.07.2008 р.), належним чином завірені виписки по руху коштів не задоволено. Матеріали справи не містять аналітичного та синтетичного обліку заборгованості за вказаним кредитним договором, виписок про стан розрахунків та первинних документів по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Після проведення експертизи провадження в справі судом першої інстанції було відновлено ухвалою від 02.06.2015 року, та справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 18 червня 2015 року об 11-30 год. (том 1, а.с.222).

17.06.2015 р. представник позивача подав до місцевого суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він (представник позивача) не мав можливості ознайомитись з експертизою до даного засідання, посилаючись на те, що постійно проживає в м. Києві, значно завантажений у судових процесах в регіонах України та обмежений у фінансуванні відряджень.

З матеріалів справи встановлено, що судова повістка про виклик в дане судове засідання була вручена уповноваженій особі Банку 03.06.2015 року, тобто за 14 календарних днів до дати судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с.228). При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо звернення представника позивач до суду з питання ознайомлення з висновком експерта до початку судового засідання.

Зважаючи на обставини справи, причини неявки представника позивача в судове засідання 18.06.2015 р. об 11-30 год. не можна визнати поважними, і підстави для відкладення справи, визначені у ч.1 ст.169 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року виконав не в повному обсязі та ОСОБА_7 отримала кредитні кошти в сумі 122 236 грн., яка станом на 02 липня 2008 року у відповідності до офіційного курсу НБУ (484,93) була еквівалентна 25 206,94 доларів США.

В засідання апеляційного суду представник позивача ОСОБА_9 надав додаткове письмове пояснення, згідно з яким конвертація валюти на гривню України відбулася через касу банку шляхом продажу доларів США по поточному комерційному курсу на 02.07.2008 р., який складав 4,52 грн. за 1 долар США, та був меншим від курсу НБУ на цю дату 4,8493 грн. за 1 долар США, і тому після обміну 27 163 доларів США було отримано 122 776,76 грн., а не 131 721,54 грн. На підтвердження зазначених обставин надано рух по рахунку № 1220 валюта UAN за 02.07.2008 р., час проводки 16:18:30.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За умовами кредитного договору Банк зобовязався надати Позичальнику ОСОБА_7 кредитні кошти в іноземній валюті 27163,00 доларів США, визначивши у зобовязанні грошовий еквівалент у гривнях 131 721, 54 гривень за курсом НБУ на день укладання договору. При цьому умовами договору не визначено інший порядок визначення курсу відповідної валюти.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року виконав не в повному обсязі, взявши до уваги як належний та допустимий доказ отримання кредитних коштів платіжне доручення № 1 від 02 липня 2008 року про перерахування з рахунку 9500 на рахунок ТОВ „УкраАвтоЗаз-Сервіс 122 236 грн. (том 1, а.с.96,174), яке містить відповідні підписи, печатку та реквізити, що підтверджує перерахування банком вказаної суми на рахунок ТОВ „УкраАвтоЗаз-Сервіс, врахувавши відомості, викладені у висновку експерта № 951/15-24 від 25 травня 2015 року (том 1, а.с.202-220) та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, навівши належне правове обґрунтування. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п.1.5 банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 9501, не можуть бути підставою для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, оскільки належних та допустимих доказів зарахування коштів, обумовлених кредитним договором, позивач до суду першої інстанції не надав.

Отже, суд першої інстанції встановив, що банк свої зобовязання за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року виконав не в повному обсязі та ОСОБА_7 отримала кредитні кошти в сумі 122 236 грн., яка станом на 02 липня 2008 року у відповідності до офіційного курсу НБУ (484,93) була еквівалентна 25 206,94 доларів США; що ОСОБА_7 припинила виплату кредитних коштів з липня 2014 року; що станом на 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 сплачено по тілу кредиту 15660,66 доларів США; що залишок по тілу кредиту складає 9546,28 доларів США (25206,94 15660,66), що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2014 року (15,74) еквівалентно 150258,44 грн.

Додаткові докази, які були подані представником позивача до апеляційного суду, зокрема, копії заяви про відкриття поточного рахунку, договору банківського рахунку від 18 червня 2008 р. з додатками, меморіального валютного ордеру від 02 липня 2008 р., заяви на переказ готівки від 02 липня 2008 р., заяви на видачу готівки від 02 липня 2008 р., додаткової угоди до договору банківського рахунку від 04 липня 2008 р., інформаційного листа від 22 травня 2008 р. (том 2, а.с.17-33), не можуть бути підставою для визнання ухваленого судом першої інстанції рішення незаконним, зважаючи на положення ч.2 ст.303 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції такі докази подані не були без поважних причин, незважаючи на неодноразові намагання суду першої інстанції витребувати від позивача такі докази (том 1, а.с.91,99,101,114- ухвала про витребування кредитної справи, а.с.124, а.с.131-132 ухвала про витребування у позивача доказів по справі, а.с.154-155 клопотання експерта про надання матеріалів, а.с.194-197).

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд вважає необґрунтованими, оскільки наданий позивачем розрахунок процентів та пені ґрунтується на вихідних даних про суму отриманого кредиту 27 163 доларів США, в той час як суд першої інстанції визнав доведеним отримання кредитних коштів в сумі, що еквівалентна 25 206,94 доларів США.

Заперечуючи наданий банком розрахунок, в тому числі процентів і пені, відповідач заявила клопотання про проведення експертизи, але в звязку з ухиленням позивача від надання відповідних документів, експерт був позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Отже, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк не спростовують висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позову частково шляхом стягнення з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в солідарному порядку заборгованості по кредиту в сумі 9546,28 доларів США (що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2014 року (15,74) еквівалентно 150258,44 грн.). Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: