АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7621/16 Справа № 173/1039/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Калиновського А.Б.

Суддів : Єлізаренко І.А., Лаченкової О.В.

При секретарі : Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засiданнi в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровського області від 01 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхівцевська міська рада про визнання права на користування земельною ділянкою та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровського області від 01 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права на користування земельною ділянкою та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.1989 року позивач ОСОБА_2, купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого в м. Верхівцеве по вул. Леніна, 55 на земельній ділянці 830 м.кв. з відповідною долею господарських будівель.

Відповідно до договору дарування від 29.11.2001 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_6П,. подарувала ОСОБА_3, 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться у м. Верхівцеве по вул. Леніна, 55 на земельній ділянці площею 839 м.кв. по фактичному користуванню.

12.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 подарувала належну їй частину спірного домоволодіння своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в рівних частинах, по 1/4 частині кожному, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проживає в 1/2 частині спірного домоволодіння та даний спір виник саме між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3

На даний час між позивачкою та відповідачами існує спір з приводу визначення частки присадибної земельної ділянки, виходячи із розміру 1/2 частки, належної кожній із сторін домоволодіння. Виходячи з того, що на час придбання 1/2 частини домоволодіння ОСОБА_2М,. дана земельна ділянка складала 830 кв.м., по фактичному користуванню.

В результаті проведених обмірів загальний розмір земельної ділянки є більшим. Сторони в добровільному порядку не приходять до згоди щодо визначення розміру часток земельної ділянки та розмежування присадибної земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6531/6532-15 від 15.03.2016 року встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою: м. Верхівцеве вул. Леніна, 55 складає 0.0888 га. Площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2, складає 0.0416 га. Площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_4, та ОСОБА_5, складає 0.0472 га. Неможливо встановити які є варіанти розподілу земельної ділянки та порядку її користування, по 1/2 частці між ОСОБА_2М,. та ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до вимог нормативно-правових актів та з урахуванням права власності сторін на будинок та господарчі споруди, що знаходяться на цій ділянці, у зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку не зареєстровано, а також будівлі та споруди не розділені між власниками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що при купівлі позивачем 1/2 частини домоволодіння в договорі купівлі-продажу вказано, що дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 830 кв.м., по фактичному користуванню. На даний час в фактичному користуванні позивачки перебуває земельна ділянка площею 0.0416 га, тобто за розміром вона відповідає 1/2 частині земельної ділянки від 830 кв. м., зазначеній в договорі купівлі-продажу, що відповідає положенням ст. 377 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом в повному обсязі не досліджено усіх доказів по справі та помилково відмовлено у задоволенні їх позовних вимог не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, розмір загальної площі земельної ділянки був збільшений. Так за договором дарування від 29.11.2001 року площа земельної ділянки вже складає - 839 кв.м., згідно висновку земельно-технічної експертизи - 888 кв.м. При цьому вбачається збільшення загальної площі земельної ділянки в цілому, а не площі земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні відповідачів за рахунок зменшення площі земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні позивача. Коли та за яких обставин відбулось збільшення загальної площі земельної ділянки у належному сторонам домоволодінні судом не встановлено, та будь-яких доказів з цього приводу позивачкою суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які рішення виконкому місцевої ради або інші документи щодо збільшення площі вказаної земельної ділянки.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач ОСОБА_3 переставила паркан між належними їм частинами домоволодіння в сторону позивачки, чим зменшила належну їй земельну ділянку є безпідставними, так як позивачка на підтвердження цього на надала суду належних доказів, експертизи по цьому питанню не проводилось, а земельна ділянка, яка повинна належати позивачці в розмірі 1/2 частки від 830 кв.м. на час укладення договору купівлі-продажу не зменшилась.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, переоцінки наданих доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровського області від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Суддi: