АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, до якої приєднався ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю координаційно-технічна фірма «Вега», Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційне підприємство №612 «ІККТ Укрмонтаж» Шевченківського району, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8018/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю координаційно-технічна фірма «Вега», Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційне підприємство №612 «ІККТ Укрмонтаж» Шевченківського району, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що відповідно до висновку експерта №СЕ-1-1-279/14 від 06 січня 2015 року спірні підвальні приміщення загальною площею 408,3 кв.м. мають статус допоміжних приміщень та не можуть бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Також вважає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року не було встановлено статус спірних приміщень, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими. Звертає увагу на те, що відчуження спірного комунального майна територіальної громади м. Києва було здійснено без будь-яких правових підстав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

БорщевськийЮ.В. в інтересах Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання представники ТОВ координаційно-технічна фірма «Вега», ТОВ Житлово-експлуатаційне підприємство №612 «ІККТ Укрмонтаж» Шевченківського району та ОСОБА_3, а також особисто ОСОБА_1 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 серпня 2007 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради (продавець) та ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради продало ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» нежилі приміщення загальною площею 408,30 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з № 1 по № 20 групи приміщень (т.1, а.с.59-62).

Вказані приміщення були передані ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» на підставі акту прийому-передачі від 15 серпня 207 року (т.1, а.с.63).

18 червня 2008 року спірні приміщення за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., відповідачем ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» були продані ОСОБА_3 (т.1, а.с.162).

В липні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У підвальному приміщенні знаходилися кладовки мешканців квартир будинку, а отже, приміщення було спільною сумісною власністю таких мешканців. У березні 2007 року виявилась, що підвальні приміщення у будинку були передані в оренду ТОВ «КТФ «Вега» та в подальшому з фірмою укладено договір купівлі-продажу зазначених приміщень. Оскільки договір купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року був укладений без згоди співвласників будинку - власників квартир, ОСОБА_1 просила визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу, як такий, що суперечить вимогам чинного законодавства.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Київська міська рада рішенням від 27 грудня 2001 року №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва», додаток 11, передала певні об'єкти нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва, а Шевченківська районна у місті Києві рада своїм рішенням від 18 червня 2002 року №40 «Про формування комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва» на підставі акту приймання-передачі прийняла зазначені в вищевказаному рішенні Київської міської ради об'єкти нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва.

Відповідно до вказаного рішення Київради, Додаток 11, будинок АДРЕСА_1, у складі якого знаходилися нежилі приміщення, в тому числі спірне нежиле приміщення, було передано до власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва.

Шевченківською районною у місті Києві радою на IV сесії V скликання 23 листопада 2006 року було прийнято рішення №119 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва» з наступними змінами та доповненнями, з врахуванням висновків постійної комісії з питань приватизації комунального майна затверджено перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації згідно додатку. Додатком до вказаного рішення був затверджений перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, до складу яких входило, в тому числі і спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, покупцем приміщення було визначено ТОВ координаційно-технічна фірма «Вега» (т.1, а.с. 67).

Таким чином, спірні нежитлові приміщення були віднесені до комунальної власності територіальної громади рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року, оспорюваний позивачкою правочин - договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 13 серпня 2007 року був укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» на підставі рішення Київської міської ради № 119 від 23 листопада 2006 року в порядку проведення приватизаційної процедури, встановленому Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

На момент укладення договору спірні приміщення належали на праві власності Територіальній громаді Шевченківського району м. Києва на підставі свідоцтва про право власності, виданого територіальній громаді Шевченківського району м. Києва Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 травня 2007 року (т.1, а.с.66).

При цьому, позивачка ОСОБА_1 рішення Київської міської ради про віднесення спірних нежитлових приміщень до комунальної власності від 27 грудня 2001 року №208/1642, свідоцтво про право власності на спірні приміщення територіальної громади від 31 травня 2007 року, а також рішення Київської міської ради про проведення приватизації приміщень № 119 від 23 листопада 2006 року не оспорювала. На час розгляду справи вказані рішення та свідоцтво є дійсними.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 13 серпня 2007 року, укладеного між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега».

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що висновком експерта №СЕ-1-1-279/14 від 06 січня 2015 року було встановлено, що спірні підвальні приміщення загальною площею 408,3 кв.м. мають статус допоміжних приміщень, а також на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року не було встановлено статус спірних приміщень, оскільки вказані посилання не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статус спірних приміщень, як нежитлових, установлений у рішенні Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642, свідоцтві про право власності на спірні приміщення від 31 травня 2007 року та в рішенні Київської міської ради № 119 від 23 листопада 2006 року.

Висновок експерта №СЕ-1-1-279/14 від 06 січня 2015 року не є документом, який встановлює статус приміщень, та суперечить правовстановлюючим документам, що не були оспорені. Таким чином, суд першої інстанції з огляду на предмет спору обґрунтовано відхилив посилання позивачки на вказаний висновок.

Відповідно, суд обґрунтовано відхилив посилання позивачки і на покази свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним в матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

В.В.Соколова