Справа № 183/386/16
Провадження № 2-др/183/18/16
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Майної Г. Є.
за участю секретаря Данильченко Т. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області заяву представника позивачів ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання незаконним рішення та визнання права на приватизацію,-
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року, ухваленим заочно, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання протиправним та визнання незаконним рішення та визнання права на приватизацію задоволено. Визнано незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 847 від 24 лютого 2015 року про відмову ОСОБА_2 в приватизації квартири № 79 в будинку під № 1 на вул. Гагаріна в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право на приватизацію квартири № 79 в будинку № 1 на вул. Гагаріна в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року та вирішено питання стосовно судових витрат.

30 листопада 2016 року представник позивачів ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у зазначеній вище цивільній справі, оскільки метою подання позовної заяви було змусити відповідача виконати свої обовязки, як органу приватизації стосовно передачі позивачам квартири у приватну власність, однак в рішення суду не вирішено питання щодо зобовязання відповідача здійснити зазначену дію.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про вирішення питання стосовно ухвалення додаткового рішення у зазначеній цивільній справі за його відсутності, додатково пояснив, що подані ним 04 квітня 2016 року уточнення позовних вимог фактично були доповненням до уточнених позовних вимог, які останній надав суду раніше, а саме 16 березня 2016 року.

Позивачі, представники відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та третіх осіб Міністерство оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Ухвалюючи рішення від 20 квітня 2016 року, суд, на підставі наданих в остаточній редакції уточнених позовних вимог (а.с. 67-68), вирішив питання стосовно визнання незаконним рішення відповідача та визнання права позивачів на приватизацію квартири, ухваливши відповідне рішення (а.с. 96-102), однак враховуючи письмові пояснення, надані представником позивачів, зазначені вище уточнення позовних вимог є доповнення до уточнених позовних вимог, наданих суду 16 березня 2016 року, в яких міститься вимога позивачів стосовно зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити заходів щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Гвардійське, вул. Гагаріна, 1/79, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, та щодо якої судом не вирішено питання (а.с. 56).

Зокрема, Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач та члени його сімї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до вимог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на умовах найму на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, підлягають задоволенню.

До наведеного висновку суд приходить внаслідок того, що зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії.

Так, оскільки суд прийшов до висновку про визнання незаконними рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви позивача про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивачів.

З огляду на викладене вище, суд зважає на те, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження перебування на балансі відповідача спірного майна, а тому про наявність повноважень КЕВ м. Дніпропетровська вирішувати питання про приватизацію житлового фонду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим доповнити рішення суду від 20 квітня 2016 року у справі № 183/386/16 абзацом вищезазначеного зобовязального характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 215, 220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника позивачів ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Доповнити рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання незаконним рішення та визнання права на приватизацію.

Зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на умовах найму на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна