21.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/5802/16-ц
Справа №2/205/2731/16
21 листопада 2016 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
за участю секретаря Мікуновій К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -
Позивач 29 липня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-3).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 вересня 2015 року в м. Дніпропетровську на вул.. Набережна Заводська, ОСОБА_1 керуючи велосипедом не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції. внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.
У результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Форд», д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2015 року обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються та визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП.
Позивач, виконуючи договірні зобовязання за договором добровільного страхування відшкодував заподіяний відповідачем збиток та перерахував страхове відшкодування у загальній сумі 65 038,28 грн.
На момент ДТП відповідач не мав полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Наголошуючи на тому, що відповідач як особа відповідальна за заподіяну шкоду, зобовязана компенсувати завдані збитки у порядку регресу відповідно до законодавства, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача суму збитків в порядку регресу у розмірі 65 038,28 грн. та судові витрати по справі.
Позивач, в особі свого представника, діючого на підставі довіреності ОСОБА_3, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.66).
Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу.
Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
В ході розгляду справи встановлено, що 05 вересня 2015 року в м. Дніпропетровську на вул.. Набережна Заводська, ОСОБА_1 керуючи велосипедом не впевнився в безпеці під час зміни напрямку руху, під час маневру здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП (а.с.17).
На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 005040/455/0000070 від 19.11.2014 року (а.с. 22-30), укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2, транспортний засіб марки «Форд», д/н НОМЕР_1, є застрахованим строком з 21.11.2014 року по 20.11 2015 року (а.с.22).
Згідно звіту та додаткового звіту № 66/09/15 від 21.11.2015 року та додаткового звіту № 66/09/15 від 18.02.2016 року про визначенню вартості матеріального збитку, у зв'язку з аварійними ушкодженнями завданими автомобілю марки «Форд», д/н НОМЕР_1, загальна вартість матеріальної шкоди, завданої власнику вищевказаного автомобіля склала 65 038,28 грн. (а.с. 38-42,55-56).
Відповідно до страхового акту №00175790 від 26.11.2015 року (а.с.13) сума страхового відшкодування, що сплачено страховиком у відшкодування завданої шкоди ОСОБА_2 в загальній сумі становить 64 008,31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №041117 та 041118 від 27.11.2015 року (а.с. 32-33).
За змістом статті 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно п. 1 ч. 1 статті 1188 Цивільного Кодексу України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
За статтею 27 Закону України «Про страхування» №85/96 ВР від 07.03.1996 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до статті 993 Цивільного Кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, суд враховуючи вищевикладене приходить висновку, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню фактично сплачена позивачем сума страхового відшкодування в розмірі 64 008,31 грн., так як відомостей та підтверджень того, що ним сплачено на користь ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 65 038,28 грн. відсутні, тому суд ставиться критично до вимог позивача про стягнення із відповідача суми відшкодування у розмірі 65 038,28 грн.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача суму відшкодування збитків у розмірі 64 008,31 грн.
Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору на суму 1 378,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про страхування» №85/96 ВР від 07.03.1996 року, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10,11, 60, 79, 88, 197, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» страхове відшкодування в сумі 64 008,31 грн. (шістдесят чотири тисячі вісім грн.. 31 коп.).
Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» судовий збір в сумі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.. 00 коп.).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.С. Шавула