Єдиний унікальний номер 741/1096/16
Провадження № 2/741/455/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 24 жовтня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати - ОСОБА_3, після смерті якої залишилося право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП імені Стратілата, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 належало її чоловіку (батьку позивача) - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та було успадковане ОСОБА_3 після його смерті. 13 квітня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2, яка спадщину прийняла. Вона (позивач) є спадкоємцем ОСОБА_3 першої черги за законом, спадщину прийняла, має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті матері була інвалідом ІІІ групи. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину права на земельну частку (пай) у зв'язку із відсутністю сертифіката на право на земельну частку (пай).

ОСОБА_1 в ході розгляду справи зменшила розмір позовних вимог, просила суд визнати за нею право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 частини права на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 належало ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та було успадковане ОСОБА_3, в порядку спадкування після смерті останньої.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, які зазначені в позовній заяві з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в їх задоволенні, подала письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що ОСОБА_1 вперше стала інвалідом у 2015 році. ОСОБА_4, якому належало право на земельну частку (пай), помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Вона (відповідач) вважає, що ОСОБА_1 не може претендувати на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 частини спадкового майна, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 не була непрацездатною. 24 жовтня 2016 року відповідач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у запереченні.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя набув право на земельну частку (пай) площею 5,75 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Стратілата, на його ім'я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 666 від 21 січня 1998 року, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 13 липня 2016 року (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, який проживав в с. Киселівка Носівського району Чернігівської області, за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 вересня 2016 року (а.с. 88-91), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 24 березня 2016 року (а.с. 8) вбачається, що з 13 лютого 1958 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 а тому в силу ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР ОСОБА_3 має право на спадкоємство після його смерті.

У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується повідомленнями державного нотаріального архіву Чернігівської області від 18 серпня 2016 року (а.с. 61) та Носівської районної державної нотаріальної контори від 20 вересня 2016 року (а.с. 86).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Селищенської сільської ради № 375 від 5 липня 2016 року (а.с. 7).

Таким чином, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 належне йому на підставі сертифіката серії НОМЕР_2 право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 за життя склала два заповіти, що підтверджується їх копіями (а.с. 32, 33).

З копії заповіту, складеного 13 квітня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18, (а.с. 33) вбачається, що ОСОБА_3 все належне їй рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_2

З копії заповіту, складеного 22 вересня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 40, (а.с. 32) вбачається, що ОСОБА_3 належну їй на підстві державного акта серії НОМЕР_3 земельну ділянку заповіла ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

З копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 27-54) вбачається, що спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним 22 вересня 2015 року, на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

З копій свідоцтв про народження (а.с. 9) та про укладення шлюбу (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто день смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 була інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копіями довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 16, 93) та копією пенсійного посвідчення (а.с. 14).

Таким чином, ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3, крім позивача, є також ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 70), витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23 липня 2014 року та 5 травня 2015 року (а.с. 71-72; 73-74).

З копії свідоцтва про смерть (а.с. 75) вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Визначаючи розмір обов'язкової частки у спадщині, яку має право спадкувати ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, суд виходить з того, що у разі спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 позивач та відповідач успадковували б по 1/2 частині спадкового майна. Обов'язкова частка у спадщині становить половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Таким чином, в силу ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини спадкового майна.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не має права на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виписаний на ім'я ОСОБА_4, втрачений, що підтверджується оголошенням у газеті «Носівські вісті» (а.с. 18).

Позивач позбавлена можливості отримати дублікат втраченого сертифікату.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину права на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3, в зв'язку з відсутністю сертифіката на право на земельну частку (пай), що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. № 512/02-31 від 19 липня 2016 року (а.с. 19).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За таких обставин суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 частини права на земельну частку (пай), яке належало померлій ОСОБА_3

Керуючись ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1241, 1266 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/4 частини права на земельну частку (пай) площею 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_4 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 та було успадковане після його смерті ОСОБА_3, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв