Справа № 444/1044/16-ц
Провадження № 2/444/583/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Козакевич Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки проданого спільно нажитого рухомого майна

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки проданого спільно нажитого рухомого майна.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 травня 2000 р. ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований в відділі РАЦС Жовківського районного управління юстиції.

Влітку 2007 року, точної дати позивач не пригадує, по оголошенню в газеті він знайшов автомобіль марки Фольксваген Поло 2003 року випуску, сірого кольору. По телефону домовився про зустріч з продавцем, і приїхавши у м.Львів на перехрестя вулиць Кульпарківська-Садова, він оглянув вказаний автомобіль і відразу його придбав, сплативши власнику вказаного автомобіля - гр. ОСОБА_6 кошти в сумі 13000,00 (тринадцять тисяч доларів США).

Знімати вказаний автомобіль з обліку та реєструвати на своє ім'я у нього не було потреби, так само, як не було для цього зайвих коштів так, як на керування ним йому було достатньо мати технічний паспорт на автомобіль.

Позивач стверджує, що те, що саме він придбав вказаний автомобіль та розрахувався за нього повністю з власником автомобіля - гр. ОСОБА_6, засвідчується розпискою про отримання нею у позивача коштів за продаж вказаного автомобіля.

Даним автомобілем позивач час від часу дозволяв користуватися своїй колишній дружині - ОСОБА_2, але тільки з його дозволу.

21 березня 2011 р. рішенням Жовківського районного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розлучення з ОСОБА_2, вказаний автомобіль будучи у технічно несправному стані зберігався на їхньому з дружиною спільному подвір'ї у АДРЕСА_1 до 2013 року.

Позивач стверджує, що в подальшому його колишня дружина без його згоди відтранспортувала автомобіль на якийсь автосервіс і до кінця 2015 року позивач автомобіль не бачив.

У 2016 році на запитання де такий автомобіль його колишня дружина, відповідач по справі, відповіла, що автомобіля нема і не було. Така відповідь дружини стурбувала позивача і він вирішив дізнатися, де знаходиться вищевказаний автомобіль.

29.04.2014р. Жовківським районним судом Львівської області за позовом ОСОБА_2 та його зустрічним позовом ухвалено рішення, яким поділено між ними нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку.

29.04.2014р. провадження у цій справі саме за зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ рухомого майна в перелік якого входив також вищевказаний автомобіль Фольксваген Поло, суд - залишив без розгляду за заявою ОСОБА_2

Позивач вважає, що рухоме майно, а саме транспортні засоби, в том числі легковий автомобіль марки Фольксваген Поло д.н.з. НОМЕР_1 2003 року випуску сірого кольору, між ними так і не був розподілений.

Але водночас вбачається, що транспортні засоби, які перелічені в ухвалі Жовківського районного суду Львівської області від 29.04.2014р. згідно до вимог Сімейного Кодексу України являлися їхнім спільно нажитим майном.

23.02.2016р. та 31.03.2016р. позивач звернувся з заявами про злочин на адресу Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, оскільки вважав, що має місце злочин вчинений щодо нього та його майна, а саме вищевказаного автомобіля марки - Фольксваген Поло д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску сірого кольору.

Згідно двох висновків від 03.03.2016р. та від 14.04.2016р. оперуповноваженим ВКП Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, встановлено, що вищевказаний автомобіль - "в лютому місяці 2014 року було знято з обліку для реалізації громадянкою ОСОБА_2, по дорученню від власника автомобіля, і згідно довідки-рахунку № 209045 від 05.02.2014р. продано ОСОБА_7 та зареєстровано автомобіль на його ім' я".

Також вказаними висновками йому повідомлено про те, що це цивільно-правові відносини, і перевірку за його заявою про злочин - припинено.

08.04.2016р. позивач також звернувся з заявою про злочин щодо зникнення його автомобіля і на адресу Жовківського відділення поліції.

Висновком від 18.04.2016р. Жовківське відділення поліції повідомило позивача про те, що його автомобіль колишня дружина продала 05.02.2014р. за - три тисячі доларів США. Вказана сума визнана самою відповідачкою, оскільки нею надавалися такі письмові пояснення в Жовківський ВП.

Підсумовуючи наведене просить стягнути з відповідача- Вус ОСОБА_8 на його користь грошову компенсацію вартості частки проданого відповідачкою спільно нажитого рухомого майна, а саме легкового автомобіля марки - Фольксваген Поло, д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску сірого кольору, в сумі 1500.00 доларів США, що еквівалентно на день подання позову згідно курсу Нацбанку - 37 875,00 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят п'ять грн. 00 коп.).

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, просить такі задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю та вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до копії довідки Регіонального сервісного центру у Львівській області від 14.04.2016 р. № 31/13- 29/48 власником автомобіля VOLKSWAGEN POLO 1,номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 був ОСОБА_9, який проживав в НОМЕР_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_4

Ствердила, що позивач у своєму позові вказує на те, що придбав спірний автомобіль в ОСОБА_6, яка отримала від нього кошти. Разом з тим, представник відповідача стверджує, що дана особа не була власником згаданого автомобіля та не представлено доказів того, що вона мала відповідні повноваження на продаж даного автомобіля. Право продажу належить власникові товару. Крім того така розписка не містить дати її складення.Представник відповідача вважає, що договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином позивач не набув права власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO ,номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2.

До 05.02.2014 року даний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_9 і був знятий з обліку довірителькою, відповідачем по справі, на підставі довіреності серії НОМЕР_6 посвідченої 03.02.2014р. приватним нотаріусом ОСОБА_10, виданої на моє ім'я ОСОБА_9

Таким чином при продажі даного автомобіля вважає, що відповідач діяла від імені власника даного автомобіля.

Стверджує про те, що позивачем по справі не доведено, що у нього виникло право власності на спірний автомобіль, а відтак такий не може бути віднесено до спільного майна подружжя.

Позовні вимоги позивача обгрунтовуються тим, що позивач просить стягнення грошової компенсації вартості частки проданого спільно нажитого рухомого майна з відповідачем. Крім того просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позов позивачем подано 20.05.201 6 р, тобто після сплину трирічного строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їхній сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення у зв'язку із наступним.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Верховним судом України винесено правову позицію у справі № 6-688 цс15 відповідно до якої "Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала."

Водночас позивач в судовому засіданні стверджував, що він одержав автомобіль ОСОБА_11, номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 на підставі довіреності від попереднього власника. Крім того вважає, що крім того право власності на вищевказаний автомобіль в нього виникло на підставі розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_6 отримала гроші в сумі тринадцять тисяч доларів США за придбаний позивачем автомобіль ОСОБА_12, номерний знак НОМЕР_1 від ОСОБА_1 ( позивача по справі).

Однак суд зазначає, що згідно ст. 658 ЦК України право продажу належить власникові товару.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними особами на суму що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що розписка, на яку посилається позивач як факт підтвердження купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN POLO , номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 є фіктивним правочином у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тобто, в даному випадку жодних правових наслідків як договір-купівлі продажу дана розписка не передбачає.

Крім того, суд зазначає, що згідно листа з Регіонального сервісного центру у Львівській області, наданого позивачем, ( а. с. 13) вбачається, що ОСОБА_6, яка надавала розписку позивачу про отримання грошових коштів за автомобіль VOLKSWAGEN POLO , номерний знак НОМЕР_1, власником даного автомобіля не була.

Таким чином позивач ОСОБА_1 не набув права власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску сірого кольору, кузов № НОМЕР_2.

Згідно листа з Регіонального сервісного центру у Львівській області станом на 13.04.2016 року автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1. 4 , номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 був зареєстрований громадянином ОСОБА_9, який проживає: АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7

05.02.2014 року вищевказаний автомобіль був знятий з обліку відповідем- Вус ОСОБА_8, яка діяла від імені власника згідно доручення серії НОМЕР_6 посвідченого 03.02.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_10, для реалізації.

Позивачем не наведеного жодного доказу, що автомобіль ОСОБА_11, номерний знак НОМЕР_1, 2003р.в. сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 був спільною сумісною власністю його та відповідача, а тому суд приходить до переконання, що у позовних вимогах позивача потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (80300, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки проданого ОСОБА_2 спільно нажитого рухомого майна, а саме легкового автомобіля марки "Фольксваген Поло", д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору в сумі 1500,00 (одну тисячу пятсот) дол. США, що еквівалентно на день подання позову згідно курсу Нацбанку 37 875 (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесять пять гривень 00 коп.) 00 коп. - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (80300, АДРЕСА_1) в його користь 551,20 грн. судового збору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Зеліско Р. Й.