У х в а л а

іменем україни

5 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Ситнік О.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Харченко Олег Андрійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду із указаними позовами, посилаючись на те, що 20 серпня 2009 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що зазначений договір укладено на невигідних для неї умовах та внаслідок психологічного тиску на неї з боку ОСОБА_7 Зазначає, що має поганий зір та при підписанні договору майже нічого не бачила. Ввважала, що підписує договір довічного утримання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просила визнати вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку № 16 по вул. 25 Дивізії, 16 у м. Синельникове недійсним, стягнути із ОСОБА_7 на її користь грошові кошти в розмірі 46 347 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6 000 грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів у розмірі 46 347 грн та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року, у позові ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 22 квітня 2004 року та зареєстрованого Синельниківським МБТІ позивачка ОСОБА_6 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 16 по вул. 25 Дивізії в м. Синельникове Дніпропетровської області.

20 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 16 по вул. 25 Дивізії у м. Синельникове.

Для укладення цього договору ОСОБА_6 5 серпня 2009 року зверталася із заявою № 1164 до Синельниківського МБТІ для видачі їй витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме для його продажу.

Під час оформлення договору купівлі-продажу 20 серпня 2009 року в приватного нотаріуса Харченко О.А. позивачкою була написана заява про те, що в даному будинку неповнолітні діти не зареєстровані та права користування цим майном не мають. Ця заява підписана ОСОБА_6, її паспорт нотаріусом оглянуто, особу за ним встановлено та справжність її підпису перевірено.

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 серпня 2009 року, виданого Синельниківським МБТІ, у примітках зазначено, що витяг виданий для відчуження, за заявою власника відчужується жилий будинок АДРЕСА_1

Пунктом 8 договору купівлі-продажу передбачено, що продавець зобов'язується звільнити будинок, що відчужується, та знятись з реєстраційного обліку в строк до 1 жовтня 2009 року.

Згідно з п. 10 цього договору сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір. Договір не носить характеру мнимої або удаваної угоди, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз'яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають, однаково розуміють суть та текст цього договору.

Згідно з п. 11 договору цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам'яті, відповідає дійсним намірам сторін, зміст статей законодавства, які зазначені в договорі, сторонам відомі та зрозумілі.

Згідно з п. 12 договору право власності на будинок, що відчужується за цим договором, переходить до покупця з моменту державної реєстрації цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У пунктах 19, 20 Постанови зазначено, що відповідно до статей

229 -233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину

(ст. 229 ЦК України (435-15), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до п. п. 21, 23 Постанови при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Звертаючись із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 посилається на те, що на час підписання договору майже нічого не бачила та вважала, що підписує договір довічного утримання.

Проте з матеріалів справи вбачається, що 5 серпня 2009 року позивач особисто зверталася до КП «Синельниківське МБТІ» із заявою про реєстрацію витягу для продажу будинку, а 19 серпня 2009 року ОСОБА_6 отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно саме для відчуження (а. с. 71, 85). Крім того, позивач власноручно підписала договір купівлі-продажу та зазначила, що отримала за договором 3 000 грн.

Вирішуючи спір, суди обґрунтовано вважали, що позивачем не доведено того факту, що вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Такий стан не підтверджено висновком судово-медичної експертизи, іншими медичними документами або будь-якими допустимими доказами. А надані позивачем довідки про погіршення гостроти зору (а. с. 22, 23) не свідчать про існування вказаних обставин.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку немає, оскільки договір купівлі-продажу був вчинений відповідно до вимог закону.

Водночас є правильним висновок судів про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди на підставі ст. 525, 526, 1049, 1166-1168 ЦК України, оскільки під час підписання договору ОСОБА_6 погодилася на вказані умови договору, розуміла значення своїх дій, а будь-яких протиправних дій з боку відповідача встановлено не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак