АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5285/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Набудович І.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення боргу за договором позики

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання договору позики недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 263 600 грн., 3% річних в розмірі 43 620 грн. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та про задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 15 квітня 2014 р. позивачем ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 передано відповідачці ОСОБА_1 на умовах позики грошові кошти в розмірі 60 000 дол.США з умовою їх повернення відповідачкою в строк до 20 квітня 2014 р.

Факт передачі коштів в розмірі 60 000 дол.США підтверджений розпискою, складеною відповідачко. (а.с. 5).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд першої інстанції правильно вважав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позивачка, обгрунтовуючи позов, посилалася на те, що відповідачка свої зобов'язання за договором позики не виконала, грошові кошти в сумі 60 000 доларів США їй не повернула, тому просила сятгнути з неї суму заборгованості із урахуванням інфляції та 35 річних відповідно до ст.625 ЦК України.

В обгрунтування своїх заперечень проти вимог первісного позову, а також на підтвердження вимог зустрічного позову про визнання договору недійсним, сторона відповідача посилалася на укладення договору позики та розписки під впливом психологічного тиску із посиланням, зокрема, на висновок судово-психологічної експертизи, призначеної судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом.

Так, згідно висновкук судово-психологічної експертизи, складеного 21 грудня 2015 р. експертами Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що момент укладення договору позики від 15.04.2014 ОСОБА_1 не могла повною мірою вільно і усвідомлено приймати рішення і, відповідно, реалізовувати їх своїми діями (а.с. 75-81).

Згідно ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої золі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку ншої особи, визнається судом недійсним.

Між тим, постановлюючи рішення суд першої інстанції зазначав, що у висновку судового експерта відсутні відповіді на поставлені в ухвалі суду питання щодо виконання ОСОБА_1 тексту розписки під диктовку (питання № 6) та щодо наявності в тексті розписки ознак створення його у незвичайному стані, що міг бути спричинений психічним тиском на ОСОБА_1 (питання №7) у зв'язку з тим, що ці питання не входять до юмпетенції психологічної експертизи.

Будь-яких інших достатніх, належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України на підтвердження зустрічних позовних вимог, стороною відповідача надано не було.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що за відсутності у суду жодних прямих доказів на підтвердження факту укладення ОСОБА_1 договору позики (розписки) проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, вимоги зустрічного позову не можуть бути задоволені; що відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наданий позивачкою письмовий доказ - розписку, який свідчить про наявність між сторонами спору щодо невиконаного грошового зобов'язання, в ході судового розгляду відповідачкою спростовано не було.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з тексту розписки, ОСОБА_1 зобов'язувалася повернути отримані нею грошові кошти в сумі 60 000 дол.США в строк до 20.04.2014 р., проте, своє зобов'язання по поверненню суми позики у встановлений в розписці термін не виконала, грошові кошти не повернула.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч.2ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, наданого позивачкою, сума основної заборгованості складає 60 000 доларів США, яку вона просить стягнути в гривнях, що станом на 15.06.2015 року за встановленим курсом НБУ становить 1 263 600 грн. (1 дол.США - 21,06 грн.).

Тому, суд обгнгрунтовано вважав, що вимога позивачки за первісним позовом щодо застосування ст.625 ЦК України та стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання за 420 днів прострочення в розмірі 43 620 грн. підлягає задоволенню, оскільки, такий висновок грунтується на вимогах закону.

Що стосується решти позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат в порядку ст.625 ЦК України, процентів за договором та моральної шкоди, то суд дійшов правильного висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Зокрема, щодо стягнення моральної шкоди, то між сторонами виникли договірні правовідносини позики, які врегульовані главою 71 розділу III ЦК України, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено, тому, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за невиконання умов договору позики, відсутні.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :