Справа №: 343/1210/16-ц
Провадження №: 2/0343/574/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання недійсним рішення сесії сільської ради щодо припинення права користування землею,суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка просять постановити рішення,яким визнати недійсним п.п.1,2,4 рішення 4-ї сесії ОСОБА_3 сільської ради за №109-4/2016 від 13.05.2016 року. Стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору та послуг адвоката.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі п.1 рішення 4 сесії ОСОБА_3 сільської ради за №109-4/2016 від 13.05.2016 року затверджений акт постійної комісії сільради з питань земельних відносин від 11.03.2016року.

Пунктом 2 даного рішення внесені зміни в рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29 жовтня 2009 року №1202-20/2009 «Про уточнення рішення сесії Старомізуської сільської ради від 17.04.1997 року №27 «Про передачу земель у приватну власність « в частині передачі гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: змінити площу земельної ділянки в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 з 0.2500 га на 0.2329 га, а далі за текстом.

В п.4 цього рішення вказано: врахувати п.2 даного рішення при погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 гр. ОСОБА_2.

Дане рішення є протиправним, його слід визнати недійсним, з таких підстав:

Вона, ОСОБА_2, є власником домоволодіння по вул. Кропивнянська, 52 в с. Старий Мізунь Долинського р-ну Івано-Франківської області на підставі договору дарування, укладеного 29.12.1993 року, який посвідчений головою ОСОБА_3 сільської ради та зареєстрований в реєстрі під №234.

На підставі рішення 16 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29.12.1993 року їй, ОСОБА_4 ( Паньків- прізвище після одруження) ОСОБА_5, передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку для обслуговування будинку і господарських споруд площею 0.25 га.

Рішенням 11 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 25.12.1997 року їй повторно передано у власність земельну ділянку площею 0.2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Тобто двома рішеннями сесії сільради підтверджено передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Кропивнянська, 52 в с. Старий Мізунь.

На підставі рішення №1202-20/2009 20 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29 жовтня 2009 року їй, ОСОБА_2, передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 площею 0,2500 га та зобовязано її виконувати обовязки власника землі відповідно до вимог ст. 91 Земельного кодексу України.

Як вбачається з прийнятого оскаржуваного рішення сесії сільради від 13.05.2016 року за №109-4/2016, фактично з її користування вилучено земельну ділянку площею 0, 0171 га, що суперечить вимогам ст. 141, 149 ЗК України.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є а) добровільна відмова від права землекористування.

А відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельної ділянки провадиться за згодою землекористувача на підставі рішення сесії сільської ради відповідно до її повноважень.

Згоди на вилучення частини земельної ділянки вона не давала.

Земельною ділянкою площею 0,2500 га вона користуюсь безперервно протягом тривалого часу. І саме цю земельну ділянку, яка була в її користуванні, їй передано у приватну власність.

Факту включення в площу земельної ділянки громадської дороги не має.

Таким чином, рішення 4 сесії ОСОБА_3 сільської ради за №109-4/2016 від 13.05.2016 року прийнято з порушенням норм Земельного кодексу, так як вилучена частина земельної ділянки без її згоди, згоди на вилучення земельної ділянки вона не давала.

Всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 ( справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), рішенням сесії ОСОБА_3 сільської ради №109-4/2016 від 13.05.2016 року, відповідач вніс зміни в рішення сесії сільської ради від 29 жовтня 2009 року №1202-20/2009 «Про уточнення рішення сесії Старомізуської сільської ради від 17.04.1997 року №27 «Про передачу земель у приватну власність « в частині передачі гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: змінити площу земельної ділянки в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 з 0.2500 га на 0.2329 га.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 ( довіреність а.с.17) позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини просив позов задоволити.Додатково пояснив, що ОСОБА_2 являється його дочкою. Її дівоче прізвище ОСОБА_4. Згоду на вилучення частини земельної ділянки позивачка не давала. Рішення суду про вилучення частини земельної ділянки також немає. На вилученій земельній ділянці знаходиться старий сад.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6 (довіреність а.с.30) позовних вимог не визнала, суду пояснила, що вона працює спеціалістом по землевпорядкуванню ОСОБА_3 сільської ради. 20.12.2015 року сесією ОСОБА_3 сільської ради, на звернення громадян які не мають дороги до своїх господарств , було вирішено надати їм дорогу, щоб з"єднати вул. Кропивнянську та вул. Кобринської. 05.07.2015 року сесією сільської ради було затверджено оновлений генеральний план с.Старий Мізунь. По цього генеральному плані передбачено дві дороги до господарств громадян, які звернулись в сільську раду - одна дорога через земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4., друга біля господарства ОСОБА_7 На виконання рішення сесії від 20.12.2015р. було створено комісію, яка вирішила, що дорогу доцільно зробити через земельні ділянки позивачки та її батька ОСОБА_4, про що складено відповідний акт. Рішенням сесії сільської ради від 13.05.2016р. даний акт було затвердено і прийнято рішення, яка оскаржує позивачка. В рішеннях про надання земельної ділянки позивачці , про дорогу нічого не вказується і дані рішення не відмінені. Вважає, що сільська рада має право вносити зміни в свої попередні рішення. Згоду на вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_2 не давала, рішення суду про вилучення частини земельної ділянки - немає. Оскільки сільська рада діяла правомірно, у відповідності до своїх повноважень, просила відмовити у позові.

Суд вислухавши думку учасників процесу,дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності,вважає,що даний позов підлягає до задоволення,виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської,селищної,міської ради вирішуються такі питання: п.34 -вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до договору дарування від 29.12.1993 року, посвідченого головою виконкому ОСОБА_3 сільської ради, та зареєстрованому в реєстрі за №234 позивачка по справі являється власником житлового будинку, який знаходиться в с.Старий Мізунь, Долинського району, Івано-Франківської області (а.с.9).

Рішенням 16 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29.12.1993 року ОСОБА_4 ( Паньків- прізвище після одруження) ОСОБА_5, передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, для: обслуговування будинку і господарських споруд 0.25 га; ведення особистого підсобного господарства: город 0.10 га (а.с.10).

Рішенням 11 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 25.12.1997 року позивачці передано у власність земельні ділянки, в т.ч. і земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і погосподарських споруд площею 0.25 га (а.с.11).

Тобто двома рішеннями сесії сільради підтверджено передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та погосподарських споруд по вул. Кропивнянська, 52 в с. Старий Мізунь.

На підставі рішення №1202-20/2009 20 сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29 жовтня 2009 року ОСОБА_2, передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 площею 0,2500 га та зобовязано її виконувати обовязки власника землі відповідно до вимог ст. 91 Земельного кодексу України (а.с.12).

П.1 рішення 4 сесії 7 скликання ОСОБА_3 сільської ради за №109-4/2016 від 13.05.2016 року затверджений акт постійної комісії сільради з питань земельних відносин від 11.03.2016року.

П. 2 даного рішення внесені зміни в рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 29 жовтня 2009 року №1202-20/2009 «Про уточнення рішення сесії Старомізуської сільської ради від 17.04.1997 року №27 «Про передачу земель у приватну власність « в частині передачі гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: змінити площу земельної ділянки в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 з 0.2500 га на 0.2329 га, а далі за текстом.

П.4 цього рішення вказано: врахувати п.2 даного рішення при погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Старий Мізунь по вул. Кропивнянська, 52 гр. ОСОБА_2 (а.с.15).

Таким чином, фактично, даним рішенням сесії ОСОБА_3 сільська рада вилучали з користування позивачки ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 0.0171 га.

У відповідності до вимог ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,визначених цим Законом.

Ст. 141 ЗК України передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою. Такими підставами є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЗК України - вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно зі ст. ст. 152,153 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими Законами України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених Законом, способів.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2 - вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК ( 2768-14 ). У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. У разі пред'явлення до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування позову про незаконність припинення права землекористування через відсутність судового рішення про вилучення земельної ділянки відповідач вправі пред'явити зустрічний позов про таке вилучення, а суд має розглянути його разом із первинним позовом.

П.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 ( справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що згоди на вилучення частини земельної ділянки землекористувач ОСОБА_2 не давала, судового рішення про вилучення частини земельної ділянки позивачки немає. Це підтвердив в судовому засіданні представник позивачки, не заперечила представник відповідача.

Таким чином суд приходить до переконання,що прийнявши 13.05.2016р. рішення №109-4/2016 сесія ОСОБА_3 сільської ради перевищила свої повноваження передбачені законодавством України і не маючи згоди землекористувача позивачки ОСОБА_2, не маючи судового рішення про вилучення земельної ділянки, безпідставно вилучила частину земельної ділянки площею 0.0171 га, що суперечить вимогам ст. 141, 149 ЗК України, а тому позов підлягає до задоволення.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.19 Конституції України , 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 116,141,149, 152,153 ЗК України, Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 ( справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213, 214, 215,218 , суд,-

РІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсними п.п.1,2,4 рішення 4-ї сесії 7-го скликання ОСОБА_3 сільської ради за №109-4/2016 від 13.05.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради на користь ОСОБА_2 551.20 грн. сплаченого судового збору та 700.00 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом , згідно квитанцій.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області

Суддя: