Справа № 487/4063/16-ц
Провадження № 2/487/2154/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., Горта О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амальгама Люкс" про скасування наказу про звільнення та зміну причин та формулювання звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ТОВ "Амальгама Люкс" про скасування наказу про звільнення та зміну причин та формулювання звільнення.

В своїй заяві позивач просив скасувати наказ ТОВ «Амальгама Люкс» № 210-к від 25.07.2016 про звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 4.ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Змінити дату та формулювання причини звільнення з роботи з ТОВ «Амальгама Люкс» із «звільнений за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», і дату звільнення з 25.07.2016 на день ухвалення рішення. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. а також середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати незаконного звільнення по дату ухвалення судового рішення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним і ТОВ «Амальгама Люкс» в особі Генерального директора Ярмощуком О.В був укладений строковий трудовий договір № ТД-218 від 01.04.2014 на строк до 25.12.2014 року. В подальшому підписанням додаткових угод до договору він продовжувався до 25.12.2015 та 25.12.2016 року відповідно. Пунктом 5.3. Договору передбачено його дострокове розірвання, а саме «трудовий договір може буди розірваний в порядку і по підставах, передбачених законодавством України про працю». 23.03.2016 року позивач написав на ім'я директора заяву про звільнення за погодження сторін, на що отримав письмову відмову. 24.06.2016 року позивач вдруге подав заяву про своє бажання звільнитися за власним бажанням з 05.07.2016. Але 05.07.2016 року позивача також не звільнили, пояснивши що він повинен працювати до закінчення строку дії договору. У зв'язку із сильним душевним хвилюванням, пов'язаним з незаконними діями роботодавця у позивача погіршилось здоров'я і він звернувся до лікарні. З 06.07.2016 року позивачу було відкрито лікарняний листок у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, про що він повідомив відповідача. По закінченню лікарняного 11.07.2016 р. позивач двічі намагався потрапити на прийом до директора, і він обидва рази навмисно відмовив у прийомі. Позивач попросив повідомити про результати розгляду його заяви від 24.06.2016, наполягаючи на звільненні. Але його питання вирішено не було. 11.07.2016 року позивач подав заяву про надання йому чергової відпустки з 12.07.2016 року на 14 днів (його планова відпустка згідно з графіком відпусток в липні місяці), а також вимушений був знову написати заяву про звільнення за власним бажанням по закінченню відпустки. 29.07.2016 року позивач зателефонував у приймальню Генерального директора де повідомила завідуюча канцелярією, що його звільнено за прогули 12.07.2016 р. наказом від 25.07.2016 року за ст.40 п. 4 КЗпП України. Цього ж дня, 29.07.2016 року, позивач з'явився на роботу, де йому видали трудову книжку і остаточний розрахунок.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, у їх задоволені просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходе до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі наказу № 76-к від 01.04.2014 року громадянин ОСОБА_1 був прийнятий за строковим трудовим договором на період з 01.04.2014 року по 25.12.2014 року на посаду інженера з механізації та автоматизації виробничих процесів у підрозділ виробничий цех на підставі особистої заяви працівника та згоди керівника ТОВ «Амальгама Люкс». Цього ж дня між ТОВ «Амальгама Люкс» та ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір № ТД-218 від 01.04.2016 року.

Додатковою угодою № 1 від 22.12.2014 року укладеною між ТОВ «Амальгама Люкс» та ОСОБА_1 було змінено п. 5.1 Трудового договору, яким змінено кінцевий строк його дії на 25.12.2015 року, а Додатковою угодою № 2 від 25.12.2015 року укладеною між ТОВ «Амальгама Люкс» та ОСОБА_1 було змінено п. 5.1 Трудового договору, яким змінене кінцевий строк його дії на 25.12.2016 року.

23.06.2016 року до канцелярії ТОВ «Амальгама Люкс» працівник ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив звільнити його за згодою сторін з 05.07.2016 року. Заява позивача про звільнення за згодою сторін не була погоджена керівництвом ТОВ «Амальгама Люкс», про що свідчить резолюція керівника на цій заяві.

24.06.2016 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням з 05.07.2016 року. Як вбачається з заяви Позивач просив звільнити його за власних бажанням 05.07.2016 року, тим самим Позивач повідомив ТОВ «Амальгама Люкс», про те що має намір достроково припинити трудові відносини з підприємством через 11 календарних днів.

Відповідно до умов строкового трудового договору № ТД-218 від 01.04.2016 року, і редакції додаткової угоди № 2 від 25.12.2015 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, строк дії договору встановлено до 25.12.2016 року включно.

З 06.07.2016 року по 11.07.2016 року включно Позивач знаходився на лікарняному, про що було надано листок непрацездатності серії АГЮ № 790713 виданого 06.07.2016 року, у якості підтвердження поважності причини невиходу на роботу з зв'язку з загальним захворюванням (відповідно до Міжнародного класифікатору хвороб МКХ- 10, шифр захворювання М 42,1, - Остеохондроз хребта у дорослих) протягом 6 календарних днів В період з 13.07.2016 року по 14.07.2016 року Позивач також був відсутній на робочому місці та не виконував свої трудові обов'язки, на що розраховувало Товариство, що також було зафіксовано відповідними актами 13-14.07.2016 року відповідно (Додатки 18-19).

14.07.2016 року Позивач також не приступив до виконання робочих обов'язків, але прибув на підприємство та надав до канцелярії заяву про видачу трудової книжки, проведення кінцевого розрахунку та надання довідки про середній заробіток.

З 15.07.2016 року по 25.07.2016 року Позивач на роботу не прибув, до виконання своїх трудових обов'язків не приступив, про що складалися відповідні акти.

25.07.2016 року ТОВ «Амальгама Люкс» на підставі наказу № 210-к від 25.07.2016 року звільнило Позивача з займаної посади за прогул без поважних причин, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, та надіслало відповідно повідомлення на електронну адресу позивача, зазначену, ним у своєму резюме, а 29.07.2016 року, по факту прибуття позивача на підприємство, видало трудову книжку та здійснило з позивачем кінцевий розрахунок, у тому числі в частині невикористаної відпустки.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він не вийшов на роботу 12.07.2016 року, 13.07.2016 року і надалі тому, що вважав, що знаходиться у відпустці, так як ним 11.07.2016 року було подано заяву про надання чергової відпустки з 12.07.2016 року на 14 днів.

Порядок і умови надання щорічних відпусток регулюється статтею 79 КЗпП та статтею 10 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР. Згідно з нормами зазначених статей надання відпустки є обов'язком роботодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мают громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 Закону України «Про відпустки», черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом з погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, доводиться до відома всіх працівників.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом і доводяться до відома всіх працівників. При складанні графіків надання відпусток ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їхнього відпочинку.

Закон України "Про відпустки" не встановлює строку затвердження графіків надання відпусток.

Оскільки форма графіка надання відпусток законодавчо не встановлена, він складається у довільній формі.

За домовленістю сторін відпустку можна планувати частинами. При поділі відпустки на частини варто враховувати, що одна основна безперервна її частина має становити не менше 14 календарних днів.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і роботодавцем, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Рішення про надання чи ненадання відпустки належить виключно до компетенції роботодавця, тому в разі відмови працівника використати надане йому Конституцією України, Законом України "Про відпустки" право на відпочинок (щорічну відпустку) роботодавець має право в межах, установлених графіком надання відпусток, без заяви працівника видати наказ (розпорядження) про надання йому відпустки.

Згідно зі статтею 139 КЗпП працівники зобов'язані своєчасно і точно виконувати розпорядження (накази) роботодавця. За їх невиконання працівника може бути притягнено до дисциплінарної відповідальності.

Щорічна та інші види відпусток, що надаються працівникам відповідно до чинного законодавства, оформлюються виданням наказу (розпорядження) за типовою формою № П-3, затвердженою наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці« від 5 грудня 2008 року № 489. Наказ (розпорядження) видається у двох примірниках: перший - для кадрової служби, другий - для бухгалтерії. Він підписується керівником структурного підрозділу (начальником (майстром) цеху (відділу, дільниці) та керівником підприємства. Працівник у наказі (розпорядженні) ставить свій розпис про те, що він ознайомлений з ним.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих пояснень, такий наказ (розпорядження) відносно ОСОБА_1 не видавався, та позивач не ознайомлювався з таким наказом (розпорядженням).

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги заявлені ОСОБА_1 необґрунтовані та у їх задоволені слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-218ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амальгама Люкс" про скасування наказу про звільнення та зміну причин та формулювання звільнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін