Справа № 750/2068/16-ц Провадження № 22-ц/795/2352/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення боргу та 3% річних задоволено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 жовтня 2016 року та прийняти нове, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд упереджено провів розгляд даної справи, не взяв до уваги, що мало бути встановлено справжню правову природу укладеного договору, не дослідив умов договору, не дізнався чи були отримані кошти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що в силу ст.625 ЦК України окрім боргу за розпискою від 01 березня 2013 року в розмірі 6500 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 лютого 2016 року становить 175 851 грн. також підлягають стягненню три відсотки річних в розмірі 15 826 грн. 59 коп.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином ст.1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, поки не відбулося передання позикодавцем позичальникові грошей або речей.

Стаття 1047 ЦК України передбачає обовязкову письмову форму договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частина 2 ст.1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 у борг гроші в розмірі 6500 доларів США, про що останній видав позивачу розписку (а.с.27). Згідно курсу НБУ станом на 29 лютого 2016 року 6500 доларів США становить 175851 грн.

З розписки вбачається, що ОСОБА_7 взяв у борг кошти на півтора місяці, проте не повернув їх у визначений розпискою строк.

За правилами ст.526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Даючи оцінку наданого позивачем на підтвердження укладення договору позики письмовому доказу, розписки, суд прийшов висновку, що цей доказ є належним підтвердженням факту укладення сторонами 29 лютого 2016 року договору позики, адже у розписці зазначені сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення коштів та особистий підпис позичальника, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчать про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

За змістом ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у кредитора свідчить про неповернення позики.

Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця за даним борговим документом.

Відповідач не оспорив договір позики, не надав суду будь-яких беззаперечних доказів того, що позивачем не були передані кошти відповідачу.

Обставини, які б давали підстави вважати, що відповідач не отримав кошти від позивача не встановлені.

Висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутих сум, відповідають вимогам ст.625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: