Справа № 462/4554/12 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3296/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Копняк С.М., Мікуш Ю.Р.,

секретаря Іванової О.О.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Львівської міської ради, ОСОБА_4, про демонтаж самочинного будівництва,-

встановила:

Позивач Залізнична РА ЛМР в травні 2012 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Львівської міської ради, ОСОБА_4про знесення самочинного будівництва.

Вимогу обґрунтовує тим, що відповідно до п. 2 розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 223 від 06 березня 2012 року «Про самочинне будівництво на вул. Кузнярівка, 27» відповідача зобов»язано демонтувати два сараї під літ. Б1, Б2 на межі земельних ділянок на вул. Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27. На виконання зазначеного розпорядження, ЛКП «Сяйво» неодноразово попереджало відповідача про демонтаж самочинного будівництва, проте, відповідач самочинне збудовані сараї не демонтувала.

Просив зобов»язати відповідача демонтувати два сараї під літ.Б1, розміром 2,30 х 3,90м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80м. на межі земельних ділянок на вул.Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року позов задоволено повністю.

Зобов»язано ОСОБА_5 демонтувати самочинно встановлені сараї під літ. Б1, розміром 2,30 х 3,90 м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80 м. на межі земельних ділянок на вулиці Кузнярівка, 25 та вулиці Кузнярівка, 27 у місті Львові.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 109,40 сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим.

В апеляційній скарзі покликається на те, що квартиру АДРЕСА_1 вона успадкувала від своєї тітки ОСОБА_6, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Звертає увагу на те, що спірні сараї ОСОБА_6 збудувала у 1953 році, при проведені технічної інвентаризації такі внесені в технічний план будинку, що підтверджується технічними планами 1953 року та 1974 років.

Вважає, що ОСОБА_6 до смерті законно користувалась спірними сараями, тому як спадкоємець продовжує користуватись квартирою та господарськими приміщеннями.

Крім цього, звертає увагу на те, що ОСОБА_6 на час смерті не мала жодних зобовязань щодо демонтажу спірних сараїв, тому суд помиляється, що до неї перейшов обовязок, як спадкоємця, демонтувати самочинне будівництво.

Також зазначає, що ні із заяви ОСОБА_4, ні з розпорядження районної адміністрації № 223 на вбачається, що спірні сараї збудовані на межі земельних ділянок, жодних висновків фахівців з цього приводу немає.

При цьому, близьке розташування сараїв до земельної ділянки по вул. Кузнярівка, 25 в м. Львові має місце через порушення її власниками будівельних норм при добудові до будинку.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача Залізничної РА ЛМР та представник третьої особи Лівської міської ради, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 204, 205, 223, 224), в судове засідання апеляційної інстанції 02.11.2016 року та 21.12.2016 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Третя особа ОСОБА_4 викликався в судове засідання та не з»явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 225).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить переконання про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво здійснене спадкодавцем ОСОБА_6 на межі земельних ділянок на вул.Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові, яке порушує права мешканців будинку №25 на вул. Кузнярівка у м. Львові, оскільки позбавляє можливості належним чином та у повному обсязі користуватися земельною ділянкою спільного користування. Крім цього, самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та без погодженої проектної документації.

Оскільки саме відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, яка здійснила самочинне будівництво двох сараїв під літ Б1, розміром 2,30 х 3,90м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80 м. на межі земельних ділянок на вул. Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові, тому усі права та обов»язки, в тому числі і знесення самочинного будівництва, після смерті спадкодавця перейшли до відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2, яку успадкувала 07 квітня 2011 року після смерті ОСОБА_6

Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину від 07.04.2011 р., видане Другою Львівською держнотконторою (а.с. 55, 57).

Згідно довідки № 5/9267 від 26.03.2010 р. виданої ОСОБА_6 вбачається, що за будинком № 27 по вул. Кузнярівка у м. Львові закріплена земельна ділянка площею 573,3 м.кв. на праві користування згідно рішення Львівської міської ради № 1600 від 26.10.1953 р. (а.с. 58).

Разом з тим, земельна ділянка за вказаною адресою співвласниками будинку не приватизована, тому в силу приписів ст. 83 ЗК України є комунальною власністю Львівської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети; будівництво, здійснене без дозволу або проекту; будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

На вказаній земельній ділянці спадкодавець відповідача ОСОБА_6Н, без дозволу та проекту, збудувала два сараї під літ Б1, розміром 2,30 х 3,90м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80 м. на межі земельних ділянок на вул. Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27, що підтверджується планом присадибної ділянки та експлікацією (а.с. 56).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 223 від 06 березня 2012 року «Про самочинне будівництво на вул. Кузнярівка, 27» відповідача ОСОБА_3 зобов»язано демонтувати два сараї під літ Б1, розміром 2,30 х 3,90 м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80 м. на межі земельних ділянок на вул. Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові (а.с. 52).

Статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій» рішення органів виконавчої влади та самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Відповідно до п. 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 3704 від 08 липня 2010 року, до повноважень районної адміністрації у галузі будівництва належить зокрема, розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Попередженнями від 23.03.2012 р. та 20.04.2012 р. ЛКП «Сяйво» зобовязувало ОСОБА_3 демонтувати спірні сараї, розяснювало наслідки невиконання такого (а.с. 59-60).

Згідно акту ЛКП «Сяйво» від 07 травня 2012 року ОСОБА_3 не виконала розпорядження Львівської міської ради № 223 від 06 березня 2012 року «Про самочинне будівництво на вул. Кузнярівка, 27» та не здійснила демонтаж двох сараїв під літ Б1, розміром 2,30 х 3,90 м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80 м. на межі земельних ділянок на вул.Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові (а.с. 61).

11.05.2012 року ЛКП «Сяйво» звернулось в Залізничну районну адміністрацію для вирішення питання самочинно влаштованих сараїв (а.с. 54).

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 оскаржила в порядку адміністративного судочинства розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 223 від 06 березня 2012 року «Про самочинне будівництво на вул.Кузнярівка, 27».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2016 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2015 року скасовано, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.3012 року № 223 (а.с. 210-211).

Суд касаційної інстанції звернув увагу, що порядок знесення об»єкта самочинного будівництва визначений статтею 376 ЦК України.

Так, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливою або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішення суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, при цьому така особа зобов»язана відшкодувати витрати, пов»язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване розпорядження відповідач діяв з перевищенням повноважень, покладених на нього законодавством, оскільки чинним законодавством не віднесено до повноважень місцевих рад право прийняття рішень про зобов»язання демонтувати об»єкти самочинного будівництва.

Беручи до уваги те, що розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.3012 року № 223 скасовано, при цьому позивачем не вживалися заходи щодо зобов»язання відповідача ОСОБА_3 провести відповідну перебудову для приведення самочинно збудованих сараїв під літ. Б1, розміром 2,30 х 3,90м., та літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80м. на межі земельних ділянок на вул. Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові у відповідність до будівельних норм та правил, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Львівської міської ради, ОСОБА_4, про зобов»язання ОСОБА_3 демонтувати два сараї під літ.Б1, розміром 2,30 х 3,90м., літ. Б2, розміром 2,30 х 1,80м. на межі земельних ділянок на вул.Кузнярівка, 25 та вул. Кузнярівка, 27 у м. Львові відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_7