Ухвала

іменем україни

15 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2006 року по 2008 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_5 За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зазначеного рішення суду державним виконавцем 05 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з боржника. Станом на 01 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_5 по сплаті аліментів складає більше 9 000 грн. Неповнолітній ОСОБА_7 постійно проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, в разі потреби допомогу надають інші члени сім'ї позивача. Відповідач за час окремого проживання з позивачем та сином ніколи не проявляв зацікавленості та турботи до сина, моральних та матеріальних обов'язків з утримання та виховання дитини не виконує. Більше того, своєю поведінкою та вчинками шкодить процесу виховання сина, завдає йому болю, а наявність дитини використовує в своїх протизаконних інтересах: звертається про позику йому грошей, посилаючись необхідність лікувати сина, при цьому дитина здорова та жодного лікування не потребує, відносин з батьком не підтримує. В квітні 2014 року неповнолітній ОСОБА_7, на прохання ОСОБА_5, виніс з дому і віддав йому планшет сестри. ОСОБА_5 річ власниці не повернув. З цього приводу та за заявами інших громадян органами Міністерства Внутрішніх Справ України порушено кримінальну справу. ОСОБА_5 раніше судимий.

Враховуючи наведене, позивач просила суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, батьківських прав відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу передати на новий апеляційний розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_5 не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього ОСОБА_7, його навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає неповнолітньому ОСОБА_7 доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О.Писана

О.В.Попович