Справа № 199/486/16-ц
Провадження №2/200/2341/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«10» серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Южакової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського районного у місті Дніпропетровську ради, Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

«21» січня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, у якій просила надати їй дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у її супроводі за кордон на постійне місце проживання до держави Німеччина (місто Штутгарт) без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_2; надати їй дозвіл на оформлення відповідних документів для виїзду дитини (закордонного паспорту, проїзного документу тощо) - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон на постійне місце проживання в Управлінні державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у 2008 році вона фактично уклала шлюбні відносини з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який вони не реєстрували державному органі реєстрації актів цивільного стану, у зв'язку з небажання відповідача «створювати сім'ю офіційно». Проживали вони сім'єю за місцем постійного проживання позивачки, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідач власного житла не мав. ІНФОРМАЦІЯ_11 у них народилася дочка - ОСОБА_5. Сімейне життя з Відповідачем не склалося, у зв'язку з нехтуванням відповідачем своїми обов'язками по відношенню до позивачки та спільної доньки ОСОБА_5, агресивного поводження із сином позивачки, який проживає з ними. На початку літа 2014 року позивачка припинила відносини з відповідачем і того з часу вони разом не проживають. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач не приймає участі у житті дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Як зазначає позивачка, 28 березня 2015 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_3. З ОСОБА_3 вона створила повноцінну родину, виховують дітей, забезпечують їм гармонійну атмосферу для навчання та розвитку та дуже добре ставиться до доньки і вона також сприймає ОСОБА_3 з любов'ю та повагою.

Позивачка та її чоловік матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров'я сина та доньки, їх фізичний та моральний розвиток. Чоловік - ОСОБА_3, вважає ОСОБА_5 рідною донькою, в подальшому має бажання та намір удочерити дівчинку. ОСОБА_3 є громадянином України, але має постійне місце роботи, проживання, соціальне забезпечення в іншій країні - Німеччині. Більше десяти років постійно проживає в цій державі, має власне житло (квартиру) та зареєстрований (з 26.09.2011 року) за адресою: АДРЕСА_2 (відповідно до довідки, наданої Бюро у справах громадян Бад-Каннштадт міста Штутгарт).

Позивачка намагалася розшукати відповідача через спільних знайомих, з метою отримання згоди на виїзд доньки Софійки до Німеччини, але її дії не надали результату.За таких обставин вимушена була звернутися до суду.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, суду причини неявки не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позову.

Представник третіх осіб - органу опіки та піклування Амур - Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та Головного управління державної міграції служби України у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2015 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 09 грудня 2009 р. виданим Амур - Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 570, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про одруження (повторно) Серії НОМЕР_2, 28 березня 2015 року виданим Амур - Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 201 (а.с.13).

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Змінено прізвище дитини ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську на «ОСОБА_5», про що внести відповідні зміни до актового запису про народження №995, вчиненого 01 липня 2009 року Амур - Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.22-23.).

Відповідач ОСОБА_2 в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3, виданим Амур - Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначений батьком, актовий запис 995 (а.с.8).

На теперішній час, згідно довідки № 260 від 19.01.2016 р., дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Батько не приймає участі у вихованні дитини.

Відповідно до довідки адміністрації КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №348» Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015 р. №13/216 батько дитини до закладу з'явився один раз у нетверезому стані, навчанням і вихованням дитини не цікавився та не приймав участі (а.с.15).

Згідно довідки з місця проживання від 29.01.2015 р. №32-42-В15, виданої Бюро у справах громадян Бад-Каннштадт, Марктплатц 10, 70372 ШТУТТГАРТ, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.09.2011 зареєстрований за адресою: у окремій квартирі, вселення 26.09.2011, АДРЕСА_2 (а.с.24-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини"(20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до ст. 9 Конвенції "Про права дитини"(20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенцією "Про права дитини" (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача його малолітній донці.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, позивачкою доведено обставини щодо не згоди та ухиленням відповідача від надання згоди на виготовлення проїзного документу дитини, а враховуючи, що оформлення проїзного документу здійснюється на підставі заяви того з батьків, з ким проживає дитина після розірвання шлюбу (в даному випадку з позивачкою), то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Враховуючи інтереси дитини, та те, що законодавством України встановлено певний порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття без згоди та супроводу батька дитини, що є достатнім для захисту інтересів матері та дитини.

Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не з'явився в судове засідання і не скористався своїм правом на надання доказів і не надав суду доказів, які б спростували необхідність задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством та не суперечитиме інтересам дитини малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що було доведено позивачкою і встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

При зверненні до суду із даним позовом, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. які слід стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією "Про права дитини", ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 10,11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р И Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського районного у місті Дніпропетровську ради, Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Дніпропетровська, громадянці України, до досягнення нею повноліття без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, у супроводі матері - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України до країни Німеччина.

Надати матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України, дозвіл на оформлення відповідних документів для виїзду дитини (закордонного паспорту, проїзного документу тощо) - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країни Німеччина.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску