Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач в липні 2016 року звернулася до суду з позовом до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (в особі департаменту комунальної власності) і просить визнати за право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

Квартира АДРЕСА_1 перебувала у користуванні ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує, що померла не встигла реалізувати своє право на приватизацію зазначеної квартири, але ще за життя мала намір приватизацію провести на двох осіб: на себе та на Позивача, а вже після оформлення приватизації квартири заповісти свою частку також на користь Позивача.

Позивач стверджує, що вона зі своєю бабусею - ОСОБА_2 - доглядали за тяжко хворою до самої її смерті, понесли витрати на її поховання.

Крім того, як вказує ОСОБА_1, за час проживання в квартирі, в якій вона з дозволу померлої була зареєстрована, вона також здійснила значні витрати на поліпшення квартири - заміну балконної секції, ремонт та заміну старої сантехніки, встановлення лічильників води, заміну старих труб тощо, сплачувала комунальні послуги.

Враховуючи викладене, Позивач, як вона вважає, враховуючи, що вона фактично здійснює догляд за квартирою, проживає в ній, несе відповідні витрати, та враховуючи останню волю фактичного власника квартири - померлої ОСОБА_3, має бути визнана судом власником квартири.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, просила його задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що Позивач ніколи не набувала права власності на квартиру, а тому, відповідно, таке право не може бути за нею визнане в судовому порядку. Крім того, представник Відповідача зазначив, що рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 08 липня 2014 року за позовом КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Безспірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою, у власності фізичних осіб не перебувала, знаходилась у користуванні ОСОБА_3. (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи, що квартира не перебувала у власності померлої, відповідно, жодна фізична особа, в тому числі - Позивач, не може претендувати на отримання у власність зазначеної квартири в порядку спадкування.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім правочинів, право власності може набуватись на підставах, передбачених статями 332, 335, 376 ЦК України.

Жодна із зазначених підстав не може бути покладена в основу рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, такий спосіб захисту права передбачений лише для власника, яким ОСОБА_1 не є.

Враховуючи викладене підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 16, 392, 1216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 15, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: