Справа № 473/3131/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"03" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в якому вказувала, що з 2002 по 2007 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

В той же час ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме без поважних причин не підтримує жодних зв'язків з малолітнім (який має незадовільний стан здоров'я, періодично потребує лікування), в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує його матеріально (не виконує судове рішення про стягнення аліментів).

Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на те, що це буде відповідати інтересам дитини.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_2 є дієздатною та працездатною особою.

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме без поважних причин не підтримує жодних зв'язків з малолітнім (який має незадовільний стан здоров'я, періодично потребує лікування), в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує його матеріально (не виконує судове рішення про стягнення аліментів).

В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують поважність причин невиконання відповідачем батьківських обов'язків в минулому та докази, що свідчать про його бажання виконувати ці обов'язки в майбутньому.

Опитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 висловив думку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього. При цьому пояснив, що протягом останніх років батько не підтримував з ним жодних зв'язків, не цікавився його життям та не утримував матеріально. Таку поведінку батька вважав неприпустимою.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За встановлених в судовому засіданні обставин, приймаючи до уваги думку малолітнього ОСОБА_5 та письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 29 вересня 2016 року, суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини, оскільки це буде відповідати інтересам останньої.

З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Вуїв