Справа № 1319/3184/12 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/5816/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника

ПАТ «Мегабанк» Кульбій - ОСОБА_6, представника

ПАТ «УніверсалБанк» - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу з відповідачем, виділивши їй індивідуальний житловий будинок, загальною площею 496,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О.Мишуги, 58 та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку, а відповідачу нежитлове приміщення збірно-розбірну металеву конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «Ярмарок» по вул. Мєдведєва, 13 в м. Луцьку; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Рівненська, 105; автомобіль марки SUBARU, модель OUT BACK, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскаржуваним заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено, поділено майно ОСОБА_4 та ОСОБА_2, виділено ОСОБА_4 індивідуальний житловий будинок, загальною площею 496,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О.Мишуги, 58 та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку загальною площею 0,0937га, а ОСОБА_2 - нежитлове приміщення збірно-розбірну металеву конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «Ярмарок» по вул. Мєдведєва, 13 в м. Луцьку; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул. Рівненська, 105; автомобіль марки SUBARU, модель OUT BACK, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3 219,00грн. судового збору.

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржили ПАТ «Мегабанк» та ПАТ «Універсал Банк», вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційному та касаційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» - задоволено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2016 року закрито апеляційне провадження в цивільній справі за апеляційною скаргою ПАТ Мегабанк на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк» - задоволено, ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2016 року - скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

ПАТ «Мегабанк» вапеляційній скарзі зазначає, що 14 березня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нежитлове приміщення літнього кафе «а-1», загальною площею 66,7 кв.м, приблокованого критим переходом до кафе «Ніагара». У зв»язку з укладенням даного договору державним нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна та внесено відповідний запис до Державного реєстру іпотек. Дані обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та обов»язків апелянта, однак судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ПАТ «Мегабанк». Зазначає, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавчий лист, виданий Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості в розмірі 29 961 162,22 грн. Крім цього, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, які полягають у тому, що судом не враховано, що ПАТ «Мегабанк» у заяві про відкриття виконавчого провадження звертався з клопотанням в порядку ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» накласти арешт на кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. Вважає, що в діях позивача і відповідача є спроба вивести спірне майно з-під арешту, що в свою чергу свідчить про штучний характер цього позову. Стверджує, що суд в оскаржуваному рішенні не навів обгрунтувань застосування ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України та ухвалив немотивоване рішення, чим порушив право ПАТ «Мегабанк» на справедливий судовий розгляд. З вищенаведених підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ПАТ «Універсал Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково не залучив його, як третю особу, до участі у розгляді справи, оскільки 25.06.2008 року між ОСОБА_8 «ОСОБА_9 Лтд» та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір №166/08. В забезпечення на виконання умов цього кредитного договору 27.08.2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 виступив майновим поручителем ОСОБА_8 «ОСОБА_9 Лтд» та передав в іпотеку ВАТ «Універсал Банк» житловий будинок № 58, який знаходиться по вул. О. Мишуги у м. Львові. Боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором та додатковими до нього угодами, чим порушив взяті на себе зобов»язання. Також зазначає, що позивач звернулась до суду з позовними вимогами про поділ майна подружжя, яке знаходилось в іпотеці банку, попередньо надавши згоду на передачу спірного житлового будинку в іпотеку. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов»язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки борг за кредитним договором №166/08 від 25.06.2008 року не сплачений, то ПАТ «Універсал Банк» не надавав та не надає згоди на перехід права власності на житловий будинок № 58, який знаходиться по вул. О. Мишуги у м. Львові до позивача, а відтак суд першої інстанції не мав права здійснювати відчуження предмету іпотеки. З наведених вище підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників ПАТ «Мегабанк» Кульбій ОСОБА_6, ПАТ «УніверсалБанк» ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, встановивши, що спірне майно придбане під час перебування у шлюбі, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, дійшов висновку, що це майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу в обраний позивачем спосіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1983 року.

За час спільного проживання вони набули спільне майно, зокрема: індивідуальний житловий будинок загальною площею 496,5 кв. м в м.Львові, вул.О.Мишуги,58, земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га, що згідно із свідоцтвом про право власності від 25 лютого 2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку належить ОСОБА_2

Також спільним майном подружжя є нежитлове приміщення - збірно-розбірна металева конструкція (павільйон), що розташований в торговому центрі «Ярмарок» по вул.Мєдведєва, 13 в м.Луцьку; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1», загальною площею 66,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Рівненська, 105; автомобіль марки SUBARU, модель OUT ВАСК, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності , покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Вирішуючи питання про порушення оскаржуваним рішенням про поділ спільного майна подружжя прав та інтересів ПАТ «Мегабанк» та ПАТ «УніверсалБанк», слід з»ясувати щодо яких прав та обов»язків банку суд вирішив питання, ухвалюючи оскаржуване рішення суду.

Подавши апеляційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04.05.2012 року, ПАТ «Мегабанк», який не брав участі у розгляді справи, посилалися на порушення оскаржуваним рішенням його прав та законних інтересів, оскільки 14.03.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку нежитлове приміщення літнього кафе «А-1» по вул. Рівненській, 105 у м. Луцьку загальною площею 66.7 кв.м.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, Сихівським районним судом м. Львова при ухваленні рішення про поділ майна між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2, нежитлове приміщення літнього кафе «А-1» по вул. Рівненській, 105 у м. Луцьку загальною площею 66.7 кв.м, було виділено ОСОБА_2, тобто, предмет іпотеки залишився у власності ОСОБА_2, що спростовує доводи ПАТ «Мегабанк», що оскаржуваним рішенням порушується його право, як іпотекодержателя відповідно до іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Мегабанк» і ОСОБА_2 14.03.2007 року.

Доводи апелянта ПАТ «Мегабанк» про те, що відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача по справі на користь банку заборгованості, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки з відкриттям виконавчого провадження та накладенням арешту на майно у зв'язку з наявністю рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, у банку не виникло жодних прав на майно, так як накладення арешту на майно боржника після ухвалення заочного рішення у порядку виконавчого провадження не може свідчити про перехід прав на майно до стягувача за відсутності вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

ПАТ «УніверсалБанк» свої доводи про порушення оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів банку мотивував тим, що 25.06.2008 року між ВАТ «УніверсалБанк», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк» та ОСОБА_8 «ОСОБА_9 Лтд» укладено кредитний договір, на забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 27.06.2008 року, між банком та ОСОБА_2, укладено договір іпотеки, предметом якого є житловийбудинок № 58 по вул. Олександра Мишуги у м. Львові, загальною площею 496,5 кв. м, та земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11 лютого 2016 року, житловий будинок № 58 по вул. Олександра Мишуги у м. Львові, загальною площею 496,5 кв. м, та земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га перебувають в іпотеці ПАТ «Універсал Банк».

Положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним законом, що регулює відносини забезпечення виконання зобов»язання у виді іпотеки, передбачають право переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іптекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, і іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

А відтак, ухвалення судом першої інстанції рішення про поділ спільного майна між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не впливає на положення договору іпотеки, укладеного 27.06.2008 року, між банком та ОСОБА_2, відповідно до якого предметом іпотеки є житловийбудинок № 58 по вул. Олександра Мишуги у м. Львові, загальною площею 496,5 кв. м, та земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га, оскільки з врахуванням положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_4, набувши у власність зазначене майно за рішенням суду набула статусу іпотекодавця, і має всі його права, і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки, і іпотека за вищезазначеним іпотечним договором є дійсною для ОСОБА_4, як набувача права власності, що спростовує доводи апелянта ПАТ «УніверсалБанк», який незважаючи на оскаржуване рішення суду залишився іпотеко держателем цієї квартири та земельної ділянки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено підстави для припинення іпотеки, не передбачає такої підстави для припинення іпотеки, як перехід права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Оскільки оскаржуване рішення не припинило перебування житловогобудинку № 58 по вул. Олександра Мишуги у м. Львові, загальною площею 496,5 кв. м, та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га в іпотеці ПАТ «Універсал Банк», перебування нежитлового приміщення літнього кафе «А-1» по вул. Рівненській, 105 у м. Луцьку загальною площею 66.7 кв.м в іпотеці ПАТ «Мегабанк», згідно іпотечних договорів, укладених з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами, заборгованість за якими, як ствердили представники банків, боржниками не погашена, це не позбавляє права іпотекодержателів, якими є ПАТ «Мегабанк» та ПАТ «УніверсалБанк», в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки, оскільки права ПАТ «Мегабанк» та ПАТ УнівересалБанк», як іпотекодержателів збереглися, що на думку колегії суддів спростовує доводи апелянтів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «Мегабанк» про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, оскільки поділу підлягало все майно, належне подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було вирішено питання щодо поділу корпоративних прав, які належали їм у статутних фондах господарських товариств, оскільки з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства, вони є власністю самого товариства, спільні кошти (спільне майно) подружжя втрачають ознаки об»єкта права спільної сумісної власності подружжя, корпоративні права не виступали предметом забезпечення по кредитах.

Інші доводи апеляційних скарг ПАТ «Мегабанк» та ПАТ «УніверсалБанк» не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених апелянтами в поданих ними апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та ПАТ«Універсал Банк» - відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_10