Справа № 361/7561/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/4015/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 13.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Яворського М.А.

при секретарі: Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про переведення прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку та визнання права власності на нежитлові приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним вище позовом, в якому на підставі ст.366 ЦК України просила звернути стягнення на 1/2 частку у спільному майні шляхом переведення на неї прав та обовязків ОСОБА_2, як співвласника нежитлових вбудованих приміщень №№10, 12, загальною площею 49,7 кв.м., що розташовані на девятому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: вул. Симоненка Василя, 2 в м.Бровари Київської області та визнати за нею право власності на вказані приміщення. Провести перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей, яка виникла у звязку з невиконання виконавчого листа, зменшивши суму заборгованості на 240 980 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що у відділі державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-2641 від 19 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 5000 гривень на всіх щомісячно, починаючи з 23 вересня 2010 року і до повноліття. Станом на 01 червня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 281 363,63 грн., яка на даний час не погашена.

Зазначала, що їй та відповідачу належать в рівних частинах, по 1/2 кожному, майнові права на нежитлові вбудовані приміщення №№ 10, 12, загальною площею 51,3 кв.м, вартістю 481 960,00 грн., що розташовані на девятнадцятому (технічному) поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Симоненка Василя, буд. № 2. Оскільки у відповідача відсутнє інше майно та відсутня домовленість з відповідачем з приводу добровільної передачі його частки на погашення заборгованості, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2016 року позов задоволено частково.

Вирішено перевести на ОСОБА_3 права та обовязки ОСОБА_2 на майнові права на 1/2 частку нежитлових вбудованих приміщень №№ 10, 12, загальною площею 51,3 кв.м, що розташовані на девятнадцятому (технічному) поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Симоненка Василя, буд. № 2.

Вважати залишок заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 в розмірі 58 713,30 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 5000 гривень на всіх щомісячно, починаючи з 23.09.2010 року і до повноліття.

19 вересня 2011 року на підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист №2-2641/2010, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Згідно довідки-розрахунку № 38280, виданої 18.11.2016 року відділом ДВС Броварського МРУЮ, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2016 року становить 299 693,30 грн.

Також встановлено, що позивачу та відповідачу належать по 1/2 кожному, майнові права на нежитлові вбудовані приміщення №№ 10, 12, загальною площею 51,3 кв.м, що розташовані на девятнадцятому (технічному) поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Симоненка Василя, буд. № 2.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 зверталася до ОСОБА_2 з письмовою пропозицією про переведення на неї майнових прав на 1/2 частку вищезазначених нежитлових приміщень в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка має право на переведення на неї прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, з урахуванням того, що сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 299 693,30 гривень, а ринкова вартість 1/2 частини спірних нежитлових приміщень становить 240 980 гривень, різниця складає 58 713,30 грн., а тому вважав, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на підставі ст..366 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи та з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно ст.190 ЦК України

1. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

2. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виходячи з положень вказаної норми, кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж боржником своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.

Як вбачається із матеріалів справи відсутні належні і допустимі докази про належність на праві власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 майнових прав на 1/2 частку нежитлових вбудованих приміщень №№ 10, 12, загальною площею 51,3 кв.м, що розташовані на девятнадцятому (технічному) поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Симоненка Василя, буд. № 2.

Наявні в матеріалах справи копія рішення Броварського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року (а.с.14-16), висновок про ринкову вартість нерухомості (а.с.17) не можна визнати належними і допустимими доказами на підтвердження цієї обставини.

Крім цього, доказів про те, що ОСОБА_3 пред'являла вимоги до відповідача про продаж належної йому частки і останній від цього відмовився, позивачем не подано і на такі обставини вона не посилалась.

Також, відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Вимоги про виділ частки ОСОБА_2 в натурі ОСОБА_3 у порядку, передбаченому ст. ст. 366, 371 ЦК України, не заявляла, хоча не позбавлена такої можливості.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що в процесі виконання рішення про стягнення боргу державний виконавець, у порядку статті 379 ЦПК України, має право на звернення до суду з клопотанням про виділення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернув. Висновки суду не відповідають обставинам справи і таких висновків суд дійшов з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст..309 ЦК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про переведення прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку та визнання права власності на нежитлові приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: