Справа № 139/423/16-ц Провадження № 22-ц/772/2560/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладеного кредитний договір № VIUWGA від 29.01.2008 року, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 75 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.01.2018 року.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання ОСОБА_3 кредиту виконав. Однак, нею не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 25.03.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 89996,86 грн., в звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідачів вищезазначену суму боргу.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено в позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з його необґрунтованістю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір VIUWGA від 29.01.2008 року, що підтверджується копією останнього (а.с.9-11).

Згідно п.1.1. договору відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 92633,80 грн, з яких 75000,00 грн. на споживчі потреби та 17633,80 грн. на сплату страхових платежів, строком до 29.01.2018 року, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Сторонами погоджено щомісячний платіж, який в період сплати позичальник повинен надавати банку в сумі 1293,52 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Відповідно до п.3.1. кредитного договору позичальник за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі зазначеному в п.1.1 даного договору.

Згідно п.3.3. договору кредиту нарахування відсотків, а також винагороди здійснюються в останню дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Відповідно до п.5.1. кредитного договору позичальник у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, сплачує банку пеню у розмірі зазначеному у пункті 1.4 договору, яка становить 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 5.3. вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Згідно п.5.4. кредитного договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

Відповідно до п.6.1. кредитного договору, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язання за договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність та підставність власних позовних вимог, зокрема наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне:

На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до яких, заборгованість по кредитному договору у ОСОБА_3 почала формуватись з 02.03.2009 року.

Однак, рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 20 грудня 2011 року, яке набрало чинності 10 лютого 2012 року, встановлено, що станом на момент ухвалення рішення, ОСОБА_3 не допустила заборгованості по кредитному договору, оскільки щомісячно вносила обумовлений договором платіж, чеками за період із січня 2012 року по жовтень 2013 року включно (а.с. 51-52).

Факт виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань також підтверджено у рішенні Мурованокуриловецького районного суду від 01 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2013 року (а.с. 53-55).

Крім того, відповідно до виписки щодо операцій по кредиту за період з 01.01.2008 року по 30.05.2016 року ОСОБА_3 регулярно сплачує кошти на погашення кредиту, відповідно до графіку погашення кредиту, який був затверджений сторонами під час укладання кредиту та є невідємною частиною договору (а.с. 60-63).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Надана представником позивача в суді апеляційної інстанції виписка по рахунку №5918, який належить ОСОБА_3 за період з 29.01.2008 року по 05.10.2016 року не спростовує доводи відповідачки щодо належного виконання нею зобовязань за договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, при цьому питання про проведення судово-бухгалтерської експертизи з метою встановлення таких фактів позивачем не ставилось.

Твердження представника позивача з приводу того, що заборгованість у ОСОБА_3 виникла внаслідок несплати ОСОБА_3 страхових платежів відповідно до ч.5 п.2.2.7 кредитного договору також не заслуговують на увагу в звязку з наступним.

Відповідно до ч.5 п.2.2.7 кредитного договору позичальник зобовязується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту у визначений термін вона вважається простроченою і позичальник зобовязаний сплатити банку пеню.

Таким чином, обовязок ОСОБА_3, як позичальника, погасити суму кредиту направлену на оплату чергового страхового платежу, виникає з моменту, коли банк перераховує страховий платіж.

Однак, належних і допустимих доказів у розумінні ст.57 ЦПК України у підтвердження перерахування банком страхових платежів матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: