Справа № 755/5154/16-ц
"06" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.,
при секретарі: Швидкій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, проте, ОСОБА_1 порушила умови зазначеного договору, свої зобов'язання виконувала не належно, внаслідок чого станом на 26.11.2015 року у неї перед позивачем виникла вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.
У судове засідання сторони не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обогрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідачі про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявами про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались. Процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано.
Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Факт виплати ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів за договором на рахунок ТОВ «Олімп Моторс» за придбаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу № 0075 від 17.02.2014 року в розмірі 81 810,00 грн. підтверджується меморіальним ордером № 4488 від 26.02.2014 року. (а.с.13).
Таким чином, позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Проте, як убачається із розрахунку заборгованості відповідач виконувала свої зобов»язання не належним чином, внаслідок чого станом на 26.11.2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 107 935,77 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 77 529,79 грн., заборгованість по відсоткам - 15 553,57 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5 085,05 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4 101,18 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 3 188,27 грн.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, п.п. 2.4.1.1 кредитного договору сторонами погоджено, що за користування кредитом відповідач сплачує позивачу 16,95 % річних.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що умовами договору укладеного між сторонами визначено розмір процентів, суд не вбачає правових підстав для стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а відтак, суд приходить до висновку, про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог.
Перевіряючи доводи позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 суд виходить з наступного.
Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 а відтак і поручитель ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26.02.2019 року. Пунктом 1.1.1. кредитного договору визначено порядок погашення кредиту та відсотків за його користування наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом, процентами розрахованих за весь строк користування кредитом, згідно з графіком погашення кредиту.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як убачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору, перше прострочення платежу відбулось 27.03.2014 року. Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя з урахуванням того, що умови договору поруки від 26.02.2014 року про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України.
У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
З матеріалів справи убачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, починаючи з березня 2014 року порушила умови договору щодо строків та суми повернення грошових коштів, в результаті чого у неї утворилась заборгованість (а.с.14-16). З позовом до суду Банк звернувся 22.03.2016 року (а.с.25). Досудова вимога не направлялась.
За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, починаючи з 27 березня 2014 року, протягом наступних 6 місяців.
Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2
З огляду на означене, оскільки ОСОБА_1 порушила зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором до суду не надала, договір поруки є припиненим, умовами договору встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом - 77 529,79 грн., заборгованості по відсоткам - 15 553,57 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 085,05 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 101,18 грн., а всього 102 269,59 грн.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 534,04,00 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223-227, 294 ЦПК України, ст.ст. 512, 525, 526, 530, 554, 559, 612, 615, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом - 77 529,79 грн., заборгованість по відсоткам - 15 553,57 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 5 085,05 грн. пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 4 101,18 грн., судовий збір 1 534,04,00 грн. а всього 103 803(сто три тисячі вісімсот три) 63грн.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :