РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1225/16-ц

28 грудня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на те, що через різного роду негаразди, сімейні стосунки між нею та відповідачем ОСОБА_2 не склались, у сімї почали виникати конфлікти, як наслідок вони перестали підтримувати шлюбні стосунки та вести спільне господарство, проживають окремо.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 добровільно не надає. На звернення про надання такої допомоги не відкликається. Неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матірю, тому його виховання та матеріальне утримання повністю здійснюється нею.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач працює на будівництві та отримує заробітну плату від 500 тисяч гривень, є молодою та працездатною особою, яка взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. Також просила суд розірвати шлюб, оскільки вони з відповідачем разом не проживають з листопада 2015 року і шлюб не бажають зберігати.

Відповідач позов визнав частково, стосовно розірвання шлюбу не заперечував. Що стосується стягнення аліментів, то він згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 500 грн., оскільки офіційно не працює, перебивається тимчасовими заробітками, має мінливий дохід.

Суд, заслухавши думку позивача, відповідача та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим.

Матеріалами справи встановлено, що сторони уклали шлюб 18 лютого 2012 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 30. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 177972 виданого 12.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області. ОСОБА_3 проживає разом із матірю. Батько ОСОБА_2 - відповідач по справі на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 не надає.

Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладання шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, тобто не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб, доказів іншого суду не надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх прав на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами для розірвання шлюбу.

Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає.

Як встановлено в судовомку засіданні, сторони є батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько, відповідач по справі, добровільно допомоги на його утримання не надає. Мати дитини ОСОБА_1 ніде не працює.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальний прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 грудня 2016 року - 1492 грн.

З огляду на те, що визнаний відповідачем розмір аліментів в 500 грн., на даний час вочевидь не забезпечує мінімальний прожитковий мінімум, який має отримувати дитина позивача та відповідача, а також враховуючи те, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і майновий стан позивача на даний час не дає можливості повністю забезпечувати дитину , на переконання суду, розмір аліментів, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на утримання його дитини, має бути визначений у твердій грошовій сумі, однак в більшому розмірі.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач є молодою, працездатною особою та виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дитини та захищаючи її інтереси, рахує вимоги позивача частково обгрунтованими.

На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити у розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору та 551 грн. 20 коп. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 112, 141, 180, 184 СК України, статтями 10, 11, 88, 197, 212 ,214-215, 224-226 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 30.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 850 (вісімсот пятдесят) грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 23 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави 551 (п'ятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4