Справа № 203/3404/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2016 року на адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові представник позивача посилалися на те, що 07 жовтня 2006 року між АТ «Райфайзенбан Україна» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 47 600 доларів США. Згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 року. Станом на 21.03.2016 у звязку з систематичною не сплатою щомісячних платежів, утворилась заборгованість заборгованість відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яка складає 1 120 232,31 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні, яке було призначено 07.12.2016 року представник позивача надала уточнену позовну заяву у якій збільшили розмір заборгованості до 1 141 252 грн. 17 коп. та зазначили,що банк має право вимогати дострокове виконання боргових зобовязань, а позовна давність не пропущена.

Представник відповідача, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на необґрунтованість позову та сплив строку позовної давності, просила суд відмовити в їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2006 року між АТ «Райфайзенбан Україна» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 47 600 доларів США .

28.10.2009 року на адресу відповідача була надіслана досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 року та зазначено про обовязок відповідача протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок АТ «ОТП Банк» заборгованость.

Також встановлено, що досудова вимога від 04 квітня 2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-301/286/2006 була також направлена на адресу відповідача.

Крім того з розрахунку заборгованості за кредитним договором №ML-301/286/2006 від 07.07.2006 року та з копії квитанції №54 вбачається, що остання дата здійснення операції була 07 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до умов кредитного договору № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 року датою остаточного повернення кредиту є 07 липня 2021 року.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Відповідно до положень п.п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожний день прострочки.

Згідно п.4.1.2 кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад 15 календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п.4.1.1 кредитного договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 гривень.

Відповідно до п.4.1.3 кредитного договору за прострочення виконання зобовязань понад 30 календарних днів позичальник крім пені передбаченої в п.4.1.1 кредитного договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 гривень.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з позовної заяви та графіку заборгованості, 07 березня 2012 року ОСОБА_2 не здійснила чергове погашення кредиту за кредитним договором, чим порушила зобовязання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитами.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Представник відповідача у судовому засіданні заявила про застосування позовної давності при розгляді позовної заяви, посилаючись на те, що останній платіж за кредитним договором № ML-301/286/2006 від 07 жовтня 2006 було здійснено 07.02.2012 року.

Відповідно до ст.ст.257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2. ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, відповідно до вищевикладеного, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 04 квітня 2013 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків) (а. с. 75).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2016 року, а претензія про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту датовано 04 квітня 2013 року та беручи до уваги, що останній платіж було здійснено 07.02.2012 року, а відтак суд приходить до висновку про пропуск позивачам строку позовної давності.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Приймаючи до уваги результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Карпенко С.Ф.