УхвалА

іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Ганночка Олександр Вікторович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Позивачка вказувала про те, що 9 жовтня 2015 року вона звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса від 9 жовтня 2015 року її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк.

Зазначала про те, що через конфліктну ситуацію вона із батьком зв'язків не підтримувала. Про смерть батька їй стало відомо лише у вересні 2015 року, а свідоцтво про смерть ОСОБА_8 вона отримала 4 вересня 2015 року, унаслідок чого вважала, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю п'ять місяців для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що за змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо наявності у неї об'єктивних, істотних, непереборних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а доводи про те, що вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, не можуть бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта