Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Ковальова Ю.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/135/16
07 липня 2016 року Справа № 22ц/778/2531/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Бурима В.В..

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитина, яка навчається, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, посилалась на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом Запорізького медичного коледжу де здобуває освіту на денній формі навчання. На даний час дитина проживає разом з нею (позивачем) і в міру можливостей вона надає доньці матеріальну допомогу. Відповідач не бере участі у фінансуванні навчання дитини. Тому просила стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки всіх доходів щомісячно до закінчення навчання але не менше 30% від прожиткового мінімуму.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2016 року позов відхилено.

У скарзі заявник просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість висновків суду та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Сторони до суду не зявилися. Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, в разі невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на дату звернення до суду досягла повноліття та є студентом 3-го курсу Запорізького медичного коледжу. Строк закінчення навчання 05.07.2017 року (а.с.9).

Натепер, дівчина проживає разом з матір"ю (заявником у справі), потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює та не отримує стипендії, фактично перебуває на утриманні матері, яка сама не спроможна самостійно утримувати її (а.с.6).

Батько дитини матеріальної допомоги не надає (а.с.17).

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Норми ст.199,200 СК України вказують на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Таким чином, позивач має право на отримання аліментів у зв'язку з навчанням доньки до досягнення нею 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відмовляючи у задоволенні заявлених у справі вимог, суд виходив із того, що за рішенням суду відповідач був зобовязаний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх доходів до досягнення дитиною повноліття - 02.12.2014 року. Проте, свій обовязок не виконував сумлінно, у звязку з чим виникла заборгованість на суму 25 714 грн., для погашення якої державний виконавець прийняв рішення про утримання із пенсії відповідача 50%, а ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" передбачають обмеження стягнення не більше 50% від заробітної плати, пенсії.

Втім з такою позицією районного суду погодитись не можна.

Дійсно, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - п'ятдесят відсотків заробітної плати боржника.

Аналогічні положення закріплено у ст.128 КЗпП України та ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

По-перше, норми Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі ст.70 цього закону, регулюють відносини, пов'язані із виконанням уже ухваленого рішення.

По-друге, наведені норми не є вказівкою суду для визначення розміру аліментів (його зменшення), а лише визначають межі стягнення аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів державним виконавцем.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач є особою працездатного віку, втім він є інвалідом 3 групи. Отримує пенсію у розмірі 1074 грн.. Має заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду, ухиляється від надання будь-якої інформації про свою особу та зайнятість, приховує своє місце знаходження (а.с.41).

Оскільки утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання, тому суд вважає правомірним стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частки його усіх доходів.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.309,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені у справі вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у розмір 1/4 частки всіх видів доходів, щомісячно але не менше 30% встановленого прожитого мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати повязані з оплатою. Судового збору у розмірі 606 грн. 32 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: