АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Фадєєвій І.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/30350/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/6033/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.04.2015 p., поставлено питання про: стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_8 15100 гривень матеріальної шкоди та 200000 гривень. моральної шкоди; стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_6 200000 гривень моральної шкоди; стягнення на її користь з відповідача AT «Страхова група «ТАС» 5000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилался на те, що в результаті дорожньо - транспортної пригоди, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року по вул. Шевцова в м. Києві, водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_9 здійснив наїзд на чоловіка позивача - ОСОБА_10, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП. Власником транспортного засобу на момент ДТП була відповідач ОСОБА_6 Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 на момент ДТП була застрахована в AT «Страхова група «ТАС».

Посилаючись на те, що їй спричинена матеріальна шкода, яка полягає у витратах, пов'язаних із поховання чоловіка, а також моральна шкода, оскільки втрата чоловіка призвела до стійких душевних переживань та погіршення її здоров'я, у зв'язку із чим просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 14720 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, у відшкодування моральної шкоди 27450 (двадцять сім тисяч чотириста п'ятдесят) гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 2550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто два) грн. 40 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн.. 20 коп.

Не погоджуюсь з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, рішення суду ухвалено з істотними порушеннями, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, рішення не відповідає нормам матеріального права та ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивач ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року приблизно о 20:00 год. по вул. Шевцова в м. Києві, керуючи власним технічно-справним автомобілем НОМЕР_2 водій ОСОБА_11 здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_10, який загинув на місці ДТП.

Станом на час розгляду даної цивільної справи згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 грудня 2015 року убачається, що за матеріалами правоохоронних орґанів за №0000194 25 лютого 2013 року внесено відомості за фактом ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 pоку, в результаті якої автомобіль «Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10, який від отриманих тілесних ушкоджень помер місці ДТП. Підозру у кримінальному провадженні №0000194 не повідомлено. Органом досудового розслідування - Головним управлінням Національної поліції у м.Києві здійснюється досудове розслідування за попередньою правовою кваліфікацією за ст.286 ч.2 КК України.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського управління юстиції у м.Києві 05 серпня 1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_12Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17 жовтня 2011 pоку, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 pоку, про що зроблено відповідний актовий запис №17822.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/6950525 цивільно- правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_11 з 18 серпня 2011 року до 17 серпня 2012 року була застрахована у AT «Страхова група «ТАС».

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування матеріальних збитків, позивач пов'язує такі із витратами на поховання в сумі 15100 гривень, а саме: поминальний обід в кафе -

14300 гривень (підтверджується товарним чеком від 17 жовтня 2011 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру «Резидент-Клаб» від 18 жовтня 2011 pоку); квіти в день поховання - 420 гривень (підтверджується видатковою накладною №00265209 від 18 жовтня 2011 pоку ТОВ СП «Укрфлора» та фіскальним чеком); таксі 15 та 17 жовтня 2011 року - 380 гривень.

Відшкодування витрат на поховання врегульовано ст.1201 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі 14720 гривень, що підтверджені документально.

Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач вказує, що неочікувана смерть чоловіка стала для неї тяжким випробуванням. Необхідність організації поховань, участь у кримінальному провадженні в якості потерпілої особи для встановлення дійсних обставин, що призвели до загибелі чоловіка, що тривають понад три роки, є наслідком пригніченого стану, стресу, виходу з якого позивач не знаходить. Всі ці негативні події спричиняють крім душевних страждань ще і загострення наявних хронічних захворювань, та потребують значних матеріальних витрат. Таким чином, позивач вважає, що заявлена до відшкодування з відповідачів сума відповідатиме справедливій компенсації.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 частини 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусйлля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина.

Частина 2 ст.1167 ЦК України закріплює випадки відповідальності за завдану моральну шкоду незалежно від наявності вини особи, діями якої вона завдана, зокрема, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки моральну шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відповідача, суд першої інстанції дійшов обярунтованого висновку, що відповідач має відповідати за завдану моральну шкоду незалежно від наявності вини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка була завдана позивачу, виходив з підстав пред'явлення позову, з'ясував характер правовідносин сторін, урахувавши наявність підстав для відповідальності відповідача за завдану моральну шкоду, у зв'язку із чим дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у визначеному судом розмірі - у сумі 27450 гривень, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: