Пр.№2/155/915/2016
Справа № 155/1850/2015-ц
Рішення

Іменем України

5 липня 2016 року Горохівський районний суд

Волинської області

в складі:

головуючого-судді Адамчук Г.М.,

при секретарі Ревуцькій М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Горохові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту проживання однією сім»єю, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_6 міської ради, в якому просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в м.Горохів по вул.Б.Хмельницького, 54, Волинської області однією сім»єю з 2005 року до 08.03.2015 року (дня смерті), визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Горохів, вул.Б.Хмельницького, 54, Волинської області та на земельну ділянку площею 0,10 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №947921, посилаючись на те, що з 2005 року до 08.03.2015 року вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю в м.Горохові по вул.Б.Хмельницького, 54, Горохівського району Волинської області, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, але не звернулися до нотаріуса про складення заповіту, оскільки остання страждала на психічні розлади. 08.03.2015 року ОСОБА_9 померла. Організацією та її похованням займалася позивач. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю з 2005 року до 08.03.2015 року, а тому позивач просить встановити даний факт. Також, враховуючи, що після смерті ОСОБА_9 вона є спадкоємницею за законом четвертої черги, прийняла спадщину, просить її позов задовольнити та визнати право власності на вищевказане майно.

Ухвалою Горохівського районного суду від 22.03.2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 було залучено до участі у справі як співвідповідачів (а.с.105).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять поданий позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради в судове засідання не з»явився, в письмовій заяві до суду представник ради позов ОСОБА_1 визнав повністю, просить його задовольнити.

Відповідачі в судових засіданнях позову не визнавали, вважають, що позивач не була членом сім»ї спадкодавця, так як проживали в різних будинках. Не заперечують факт догляду позивачкою спадкодавці з 2009-2010 років по день смерті. Також не заперечують, що позивач мала ключі від всього господарства, користувалася пенсією спадкодавиці, обробляла город, і що психічний стан спадкодавця з 2010 року був поганий, вона потребувала постійно стороннього догляду. Самі доглядати її не могли через поганий стан здоров»я кожного, брак коштів і можливостей.

Свідки, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердили, що позивач за усною домовленістю постійно доглядала ОСОБА_9, а також мала з нею спільний побут, спільні гроші, спільне господарство понад майже 10 років як одна сім»я.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 показали, що ніякої сім»ї з позивачкою ОСОБА_9 не мала, остання проживала одна в будинку №54 за вищевказаною адресою, а позивач лише мала ключі і користувалася пенсією ОСОБА_9

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків по справі та дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з свідоцтвом про смерть, ОСОБА_9 померла 08.03.2015 року в м.Горохові Волинської області (а.с.5).

Довідками ОСОБА_6 міської ради від 02.07.2015 року (а.с.6,118) стверджується, що ОСОБА_9 була зареєстрована одна і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня своєї смерті 08.03.2015 року.

Копією медичної картки стверджується, що з 2010 року ОСОБА_9 хворіла на психічну хворобу.

Документами про право власності на будинок стверджується, що ОСОБА_9 була власником житлового будинку, який знаходиться в м.Горохові по вул.Б.Хмельницького, 54 (а.с.8,9), а згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК№947921, спадкодавцю ОСОБА_9 належала земельна ділянка площею 0,1000га (а.с.10).

Квитанціями стверджується, що за світло і газ сплачувала регулярно позивачка (а.с.17-27) протягом 2009-2015 років.

Відповідно до ч.4 ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з п.21 даної Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік),які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Суд встановив, що позивач з 2005 по 2009 рік брала участь у веденні господарства, побуті та догляді ОСОБА_9, а з 2009 року у позивача з спадкодавцем на підставі усної домовленості склалися сімейні відносини на грунті взаємних прав та обов»язків через поганий стан здоров»я спадкодавця ОСОБА_9

Поганий психічний стан і неадекватність спадкодавця вбачаються з пояснень всіх сторін по справі, їх представників так і свідків з обох сторін, також записами з медичної картки ОСОБА_9 і направлення її у Волинську обласну психіатричну лікарню (а.с.34).

Все це потягнуло неможливість реєстрації позивачки разом з спадкодавцем в її будинку, а також посвідчення заповіту від її імені.

Не було доведено відповідачами, що будь-хто з спадкоємців 5 черги відповідачів по справі проживав з спадкодавицею однією сім»єю, однак відповідачі по справі не заперечували її психічного стану і вважали, що вона не могла жити і існувати одна, через стан свого здоров»я.

Позивач звернулася до суду, хоча мала правовстановлюючі документи на спадкове майно, так як суб»єктивне право її як спадкоємниці 4 черги, необхідно доказати було тільки в судовому порядку.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_5, що належної відмови нотаріуса у позивача не було, тому вона незаконно звернулася з даним позовом спростовується вищенаведеним, а також тим, що у справі є лист-роз»яснення державного нотаріуса ОСОБА_17 про неможливість оформлення спадкових прав ОСОБА_1 через нотаріальну контору, аналогічна відмова дана тим же нотаріусом і відповідачу ОСОБА_3, інтереси якої представляє даний представник, і відсутність будь-яких заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину від жодного з спадкоємців у спадковій справі немає (а.с.68-72), тільки є заяви про прийняття спадщини.

Суд встановив, що не лише догляд за спадкодавцем зі сторони позивача мав місце, але й спільний побут, всі сторони, всі свідки ствердили, що регулярно, щоденно позивачка з 2009 по день смерті спадкодавці 2015 року спільно харчувалася разом з нею, також всі ствердили, що постійно мила, прала одяг, постіль і інші речі лише позивачка, мали місце і ті факти, що позивач робила дрібний побутовий ремонт в будинку (6 раз білила, брала у часті в ремонті підлоги).

Спільно користувалися грішми, банківська картка була постійно у позивачки, лише вона мала пін код до неї, вона сплачувала з картки кошти за комунальні послуги, на ліки, одяг і деякі продукти харчування. Будь-яких заперечень з боку відповідачів суд не встановив, всі ствердили, що грошима розпоряджалася позивачка (1000 гривень розмір пенсії ОСОБА_9).

Отже, це підтверджується показаннями позивача і свідків про те, що вона витрачала і свої кошти для утримання спадкодавця в належних умовах, як члена своєї сім»ї.

Обробіток городу, ремонт квартири це і є спільний побут. Також догляд сільськогосподарських тварин, (коза і кури), продовольство з них, спільний урожай з огороду.

Відповідачі не спростовували, а підтверджували твердження позивачки, що у них з спадкодавцем були сімейні стосунки, обробіток огороду вважають доглядом спадкодавця, також не спростовували спільні продукти харчування і спільне господарство.

Проживання позивача разом з спадкодавцем в двох будинках (через дорогу), пояснюється тим, що у спадкодавця через неналежний психічний стан було відключено газ до плити (що також ствердили відповідачі і свідки), готувати їжу і прати речі позивач змушена була в будинку, де зареєстрована, також туди позивач водила митися ОСОБА_9

Твердження представника відповідача ОСОБА_18 про те, що в задоволенні факту проживання спільно однією сім»єю слід відмовити за пропущенням строку давності (більше 3-ох років) суд до уваги не приймає, так як час смерті спадкодавця -08.03.2015 року, а позивач звернулася до суду в листопаді 2015 року.

Посилання представників відповідачів про те, що позивач скористалася даною ситуацією спростовується поясненнями як самих сторін в суді так і свідків з обох сторін, тому що позивач постійно пропонувала родичам проживати і доглядати спадкодавця, однак ніхто при житті спадкодавця не бажав це роботи, пояснюючи відсутністю коштів, часу, здоров»я і добровільно відмовлялися в цьому, що вони підтвердили в судових засіданнях. Ніхто з них не платив за «догляд», разом з тим ніхто не звертався до державних чи соціальних органів про призначення її догляду, або направлення її в спеціальні заклади (довідка а.с.28). Однак, відповідачі та їх представник не заперечували такий догляд з 2009 року зі сторони позивача.

Суд разом з тим не знайшов підстав для спростування показань позивача, її представника, свідка ОСОБА_13, та записів в медичній картці про те, що весь час біля спадкодавця була позивач під час виклику лікарів (період з 2010 по 2015 роки), також часу після 22 години, а отже підтверджує той факт, що позивач ночувала в будинку №54 по вул.Б.Хмельницького. Не спростовується відповідачами також покази позивача про те, що в будинку було в неї своє майно і постіль, був спільний посуд і їжа, спільні свійській тварини.

Свідки, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_11 ствердили, що ніхто не знав, хто ночує в будинку №54, так як ОСОБА_9 нікого не допускала.

Пояснення позивача ОСОБА_1, дані в матеріалах адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 (відповідача по справі) за ст.51 КУпАП, що «проживала одиноко в ІНФОРМАЦІЯ_2, мають логічне пояснення, що позивач ствердила в суді, так як дійсно в будинку №12 по вул.Галана вона зареєстрована і проживає одна, каструлю (яка належала ОСОБА_9І.) відповідач викрав з її подвір»я, отже стверджує те, що у них був спільний посуд, а також, що позивач змушена доглядати і за своїм господарством, де також спадкодавець у 2013 році не могла бути через хворобу.

Отже суд вважає, що сім»я позивача з спадкодавцем ОСОБА_9 ґрунтувалася на взаємних правах та обов»язках, права ОСОБА_1 полягали у праві повністю розпоряджатися пенсією, спільно обробляти город, користуватися речами побуту, а в обов»язку доглядати за спадкодавцем (через стан її здоров»я) і її садибою (у позивача були ключі), а тому суд встановляє факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім»єю з 2009 року по 08.03.2015 року, дня смерті останньої.

Доказів такого проживання з 2005 року по 2009 рік суд не знаходить.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_14, яка описала лише один випадок, не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_15, яка з 2008 року не є сусідкою позивача і ніколи в будинку ОСОБА_9 не була, а покази свідка ОСОБА_16 є суперечливими.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до спадкової справи після померлої ОСОБА_9, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину у 6-ти місячний строк, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зверталися з відповідними заявами про прийняття спадщин після померлої спадкодавці ОСОБА_9, однак вони є спадкоємцями після її смерті за законом 5-тої черги, що вбачається з документів про родинні відносини та рішення суду від 27 жовтня 2015 року.

Свідоцтвом про право на спадщину та реєстраційним посвідченням стверджується, що ОСОБА_9 була власником житлового будинку, який знаходиться в м.Горохові по вул.Б.Хмельницького, 54 (а.с.8,9)

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК№947921, спадкодавцю ОСОБА_9 належала земельна ділянка площею 0,1000га (а.с.10).

Технічною документацією на житловий будинок, який розташований в м.Горохів, вул.Б.Хмельницького, 54, Волинської області стверджується, що його було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 після померлої ОСОБА_9 є спадкоємцем за законом четвертої черги, прийняла належну їй спадщину, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем, разом з тим в 6-ти місячний строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

А тому суд вважає, що слід визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Горохів, по вул.Б.Хмельницького, 54, Волинської області та на земельну ділянку площею 0,10 га відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 947921.

В решті частини позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України

ст. ст. 392, 1264 ЦК України

суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім»єю з 2009 року по 08.03.2015 року, дня смерті останньої.

Визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Горохів, по вул.Б.Хмельницького, 54, Волинської області та на земельну ділянку площею 0,10 га відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 947921, після смерті ОСОБА_9, яка померла 08.03.2015 року в м.Горохові Волинської області.

В решті частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Голова ОСОБА_6

районного суду ОСОБА_19