Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа на стороні відповідача - начальник Шевченківської дистанції енергопостачання ОСОБА_4, про стягнення недонарахованої заробітної плати, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від

28 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДП «Одеська залізниця»), мотивуючи тим, що з 1981 року, він працює водієм у Шевченківській дистанції енергопостачання, яка є структурним підрозділом ДП «Одеська залізниця». У 1989 році позивач отримав водійську кваліфікацію по першому класу, що дає право на отримання надбавки до основного розміру оплати праці на підприємстві, що визначено колективним договором в розмірі 25% щомісячно. 29 грудня 2014 року начальником дистанції ОСОБА_4, був виданий наказ, пунктом другим якого в односторонньому порядку було змінено загальні умови договору, а саме введено певні умови, за наявності яких бухгалтерія дистанції могла проводити такі нарахування та виплати надбавок за класність, чим було обмежено право позивача на оплату праці.

Наслідком неодноразових скарг та усних звернень до керівництва дистанції та до місцевих профспілок, стало те, що наказом від

18 березня 2015 року скасовано рішення в частині обмеження прав позивача на отримання надбавки, але заборгованість за січень-лютий місяці 2015 року, що складає суму в межах 800-1000 гривень відмовляє у виплаті.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача суму заборгованості по виплаті заробітної плати за січень-лютий місяці 2015 року в розмірі 865,32 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 22 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь

ОСОБА_3 заробітну плату у розмірі 865,32 грн. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь держави судові витрати в сумі 1 218 грн.

У касаційній скарзі ДП «Одеська залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що ним були понесених витрати на підготовку та збирання доказів у справі, складання позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленнюз наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що передбачена колективним договором надбавка за січень-лютий місяці 2015 року позивачу не була в повному обсязі виплачена, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що з 1981 року ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з ДП «Одеська залізниця» на посаді водія. 15 липня 1986 року позивачу присвоєно перший клас водія.

Пунктом 4.9 Колективного договору між адміністрацією та комітетом профспілки Шевченківської дистанції електропостачання на 2011-2015 роки передбачено, що розмір доплат і надбавок до тарифних ставок (посадових окладів) працівників дистанції встановлюється згідно додатку №6.

У додатку №6 в розділі надбавки зазначено: «за класність водіям легкових, вантажних і пожежних автомобілів, автобусів: водіям II класу 10%, I класу 25% встановленої тарифної ставки за відпрацьований час».

29 грудня 2014 року начальником Шевченківської дистанції електропостачання ОСОБА_4 винесено наказ «Про виплату надбавки за класність водіям», в якому зазначено, що згідно п. 2 розділу «Умов оплати праці автомобільного транспорту», наказу Укрзалізниці від 24 березня

2011 року проводити оплату надбавки за класність водіям за фактично відпрацьований час водієм. Під терміном «фактично відпрацьований час водієм» мається на увазі коли водій безпосередньо керував транспортним засобом, що відображається в подорожньому листі.

Наказом від 18 березня 2015 року внесено зміни до наказу

від 29 грудня 204 року в частині обмеження виплат водіям надбавок за класність тільки за той час, що відображувався в подорожніх листах. Даним наказом передбачено з 3 березня 2015 року провести перерахунок виплат надбавок, а з 1 квітня 2015 року виплату надбавок водіям, що мають класність за увесь відпрацьований час, відображений у табелі робочого часу. Також визнано недійсним п. 2 наказу від 29 грудня 2014 року.

Як убачається з обставин справи предметом даного спору є стягнення заборгованості по виплаті позивачу заробітної плати за січень-лютий місяці 2015 року.

Згідно статті 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» доплата є додатковою заробітною платою, що входить до структури заробітної плати, а згідно ст. 21 цього закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Поняття часу роботи визначено ч.1 ст. 57 КЗпП України, згідно якої час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Задовольняючи позов, апеляційний суд вірно виходив із того, що зазначене в додатку №6 до колективного договору, поняття відпрацьований час, є виконання працівником, у відповідності до правил внутрішнього трудового розпорядку, трудових обов'язків передбачених трудовим договором, в даному випадку посадових обов'язків водія, а відтак вказана набавка рахується за весь час перебування на роботі, а не за час, коли водій безпосередньо керує транспортним засобом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд правильно застосував положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та оцінив надані сторонами докази у їх сукупності.

За таких обставин рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи касаційних скарг висновки суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич О.В. Кафідова

І.М. Фаловська