У Х В А Л А

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини нерухомого майна в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла йому все майно. Після її смерті, у визначений законом строк, він звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також до вказаної контори для вступу у спадщину звернувся онук померлої - ОСОБА_5

10 лютого 2015 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на Ѕ частини вищевказаної квартири. Зазначав, що відповідач не є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині та не включений до заповіту, а отже йому не може бути видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. Проте, ОСОБА_5 відмовився надати правовстановлюючі документи на квартиру, посилаючись на їх відсутність. Вказував, що в нього відсутні оригінали зазначених документів, а тому нотаріус не може здійснити процедуру оформлення спадкових прав.

З огляду на викладені обставини, просив позов задовольнити та визнати за ним право власності за заповітом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є рідним онуком ОСОБА_6 Спадщина складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Наявність спадкового майна підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 6 березня 2001 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.

Зазначав, що в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_6 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Однак державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. 6 лютого 2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 у зв'язку із відсутністю у нього права на спадкування, мотивуючи це тим, що 14 січня 2014 року ОСОБА_6 склала заповіт на випадок її смерті на все майно на користь ОСОБА_4, що підписаний іншою фізичною особою, який посвідчено Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-20.

ОСОБА_5 зазначає, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 було майже 98 років. У квартирі вона проживала лише з онуком. Сторонні доступу до квартири без згоди ОСОБА_5 не мали. Бабуся перебувала у похилому віці та потребувала сторонньої допомоги, яку і надавав їй позивач. Неодноразово викликав швидку допомогу та дільничного лікаря. На час складання оспорюваного заповіту 14 січня 2014 року зазначає, що знаходився у квартирі разом з бабусею та ніякого нотаріуса не бачив і ніколи його не запрошував.

З огляду на викладені обставини, просив позов задовольнити та визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2014 року за реєстровим № 3-20 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частини спірної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. 14 січня 2014 року за реєстровим № 3-20. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини нерухомого майна в порядку спадкування за законом, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

Т.О.Писана