УхвалА

іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на виконанні у Комінтернівському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів від 2 березня 2012 року та від 12 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 37 тис. грн та 14 238 грн 72 коп.; від 6 липня 2010 року та від 5 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5 тис. грн та 1 181 грн 70 коп.; 4 листопада 2009 року та від 5 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 32 844 грн та 15 469 грн 82 коп. 10 вересня 2013 року постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржника, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_8

Позивачі вказували про те, що вимоги державного виконавця щодо оплати вартості експертизи ними були виконані, проте арештоване майно боржника не реалізовано, унаслідок чого вважали, що такими діями відповідача їм завдано збитки, а саме інфляційні втрати у результаті несвоєчасного повернення грошових коштів.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили суд визнати дії відповідача щодо не реалізації арештованого майна ОСОБА_8 неправомірними, зобов'язати державного виконавця реалізувати арештоване майно, розрахуватись з ними; стягнути з Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції інфляційні втрати на користь ОСОБА_5 у розмірі 31 282 грн 65 коп.; ОСОБА_4 у розмірі 33 927 грн 01 коп.; ОСОБА_6 у розмірі 4 295 грн 32 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Визнано дії Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо реалізації арештованого майна ОСОБА_8 незаконними. Зобов'язано Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції реалізувати арештоване майно на підставі постанови державного виконавця від 10 вересня 2013 року, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_8 Стягнуто з Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки у розмірі 33 927 грн 01 коп.; на користь ОСОБА_5 матеріальні збитки у розмірі 31 282 грн 65 коп.; на користь ОСОБА_6 матеріальні збитки у розмірі 4 295 грн 32 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383, 387 ЦПК України дійшов правильного висновку про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, проте позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд вірно виходив з того, що у діях державних виконавців немає неправомірних дій чи бездіяльності, оскільки ними повністю виконувались приписи Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, оцінювалось майно боржника, додатково подавались виконавчі листи, які об'єднувались у зведене виконавче провадження, двічі квартира боржника виставлялась на продаж.

З урахуванням наведеного апеляційний суд правильно виходив із того, що до відповідача як до юридичної особи не переходить зобов'язання боржника за виконавчими документами, так як такі кошти можуть бути лише компенсаційними при доведенні вини.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта