Справа № 755/8886/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Стрижеус В.А., Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс», ОСОБА_2, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору передачі (відступлення) права вимоги,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк», звертаючись з позовом до суду, просило визнати недійсним Договір передачі (відступлення) права вимоги №06/15 від 30 січня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2, що є предметом позову.

Представник позивача Пата С.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень на позов, які долучено до матеріалів цивільної справи (а.с.72-77,125-126), пояснила, що 30 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2 був укладений Договір №06/15 передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку НОМЕР_2, відкритому на підставі Договору банківського рахунку №50 від 03 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укргазпромполіс». Позивач вважає, що оспорюваний договір є недійсним як такий, що суперечить нормам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 514, 515 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», а також Постанові Національного банку України № 346 «Про затвердження положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», Постанові Правління Національного банку України №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», оскільки відповідач Мереж Родріг Еліас при укладенні вказаного договору отримав права первісного кредитора разом із тими запереченнями, які ПАТ «Укргазпромбанк» мав до первісних кредиторів, зокрема, Постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22.01.2015 року встановлено обмеження щодо здійснення операцій ПАТ «Укргазпромбанк» інсайдерами, а також отримання погашення заборгованості в іншій формі, відмінній від грошової, в той же час заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора.

Представник позивача Бондар Е.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових пояснень, які долучено судом до матеріалів цивільної справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.140-170, 213-216)

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався.

Представник третьої особи Голік О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, які надавались представниками позивача в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників позивача - Пата С.П. та Бондар Е.А., представника відповідача ОСОБА_6, представника третьої особи Голік О.А., дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 03 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укргазпромполіс» укладено Договір банківського рахунку №50, за умовами договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у погоджених між сторонами договору валютах (гривня або іноземна) та зобов'язується приймати та здійснювати операції за рахунком відповідно до законодавства України. (а.с.117-121)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною третьою ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

30 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2 був укладений Договір передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку №06/15, за умовами договору Первісний Кредитор передає (відступає) у власність Новому кредитору визначені цим договором Права вимоги у визначених цим Договором зобов'язаннях, а Новий кредитор приймає у їх власність та набуває всіх відповідних прав кредитора у зобов'язаннях за що сплачує Первісному кредитору визначену цим Договором ціну. (а.с.20-21)

За умовами п.п. 2.1 п.2 Договору передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку №06/15 від 30 січня 2015 року, правами вимоги, які передаються (відступаються) Первісним кредитором Новому кредитору є майнові права вимоги грошових коштів, які обліковуються на поточних рахунках Первісного кредитора за такими зобов'язаннями: підстава - договір банківського рахунку від 03 червня 2013 року №50; боржник у зобов'язанні - ПАТ «Укргазпромбанк»; номер поточного рахунку - НОМЕР_1; розмір (обсяг) права вимоги станом на день укладання цього договору - 1 380 000,00 грн.; розмір (обсяг) права вимоги, який передається (відступається) за цим Договором - 1 380 000,00 грн.

30 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2 був укладений Додаток №1 до Договору передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку №06/15 від 30 січня 2015 року, за умовами якого на виконання пункту 3.1 розділу 3 «Ціна та порядок розрахунків» Договору передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку №06/15 від 30 січня 2015 року сторони дійшли згоди, що вказані в Договорі права вимоги передаються (відступаються) за ціною 1380000,00 грн. та сплачуються Новим кредитором за наступним графіком: дата - 01 лютого 2018 року, сума платежу 1 380 000,00 грн. (а.с.123)

В цей же день, 30 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2 підписано Акт приймання-передачі документів за Договором передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку №06/15 від 30 січня 2015 року, в порядку виконання Договору відступлення права вимоги, Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв такі документи, між Первісним кредитором та ПАТ «Укргазпромбанк», які засвідчують права вимоги: Договір банківського рахунку від 03 червня 2013 року за №50 на відкриття поточного рахунку НОМЕР_2; виписку ПАТ «Укргазпромбанк» по поточному рахунку від 29 січня 2015 року; довідку ПАТ «Укргазпромбанк» про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2. (а.с.124)

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 ЦК України)

19 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укргазпромполіс» повідомило ПАТ «Укргазпромбанк» про відступлення права вимоги у сумі 1380000,00 грн. Мерхеж Родріг Еліасу. (а.с.22)

За змістом положень ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовими слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціну договору.

Оборотоздатність вимоги за грошовим зобов'язанням, що виникає в межах договірного зобов'язання, визначається тим, що в грошових зобов'язаннях особа кредитора не має істотного значення для боржника. Тому право вимоги за грошовим зобов'язанням є в принципі оборотоздатним і його відступлення іншій особі не підпадає під заборону, встановлену ст.515 ЦК (зобов'язання, в яких заміна кредитора не допускається).

Правочин (договір) про відступлення права вимоги має відповідати вимогам ст.203 ЦК України. Статтею 516 цього Кодексу не встановлено нікчемність правочину про відступлення права вимоги за відсутності згоди боржника, якщо така передбачена договором або законом. Отже, договір про відступлення права вимоги є оспорюваним. Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладанням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015р. № 42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних» Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» віднесено до категорії проблемних банків та запроваджено ряд обмежень в діяльності банку.

Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» просить визнати недійсним Договір передачі (відступлення) прав вимоги №06/15 від 30 січня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2, посилаючи як підставу недійсності правочину на порушення сторонами договору норм чинного законодавства, а саме: ст.ст.514, 515 Цивільного кодексу України, ст. ст.58, 64, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч.1-2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Постанови НБУ від 17.08.2012 р. за №346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затверджену Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. №492, Постанови Правління НБУ №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, тому єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами для визнання спірного договору недійсним позивач визначає невідповідність змісту правочину вимогам законодавства, а саме положенням ст. 514, 515 Цивільного кодексу України.

Виходячи з природи оспорюваного договору, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулась лише заміна кредитора у зобов'язанні на відповідача, а саме зобов'язання продовжувало існувати.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-56гс14.

Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов'язанні, не впливає на зміст самого зобов'язання і заміна сторони у зобов'язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

У Постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Таким чином, зазначена правова позиція спростовує твердження банку про те, що при заміні кредитора у зобов'язанні має значення особа первісного кредитора, оскільки до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються станом на момент переходу цих прав до нового кредитора, а відтак заперечувати проти вимог нового кредитора на підставі претензій до особи попереднього кредитора - неправомірно.

Суд критично відноситься до позиції позивача про те, що спірний договір суперечить обмеженням в діяльності Банку, що встановлені постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015р. №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а також ст.ст. 58, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Постанови НБУ №346 «Про затвердження положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», оскільки оспорюваний договір укладено між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2, тому правовідносини, які врегульовано постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 року №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк», не можуть розповсюджуватися на угоду, стороною якої не є Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк».

У відповідності до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, на підставі договору банківського рахунку між сторонами складаються зобов'язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, і в яких вкладник виступає кредитором банку за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Відповідні правові позиції Верховного Суду України викладені, зокрема, у постановах від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 та від 01.04.2015 № 910/5560/14.

Виходячи з положень ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а також до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Під час розгляду справи, представником позивача Пата С.П. в судовому засіданні подано письмові пояснення щодо застосування правових норм, які регулюють відносини факторингу (а.с.126), на думку представник позивача, оспорюваний договір має ознаки договору факторингу, що, враховуючи відсутність у відповідачів статусу фінансової установи, свідчить про порушення ст. 227 ЦК України, однак суд не надає правову оцінку цим підставам недійсності правочину, оскільки представник позивач не скористалась процесуальним правом подати, до початку розгляду справи по суті, заяву про зміну підстав позову, як це передбачено ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу, в той же час зміна підстав позову шляхом подання позивачем до суду додаткових письмових пояснень цивільним процесуальним кодексом не передбачена.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, оцінивши наведені позивачем підстави щодо недійсності оспорюваного правочину, суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ «Укргазпромбанк» визначено неналежний спосіб захисту його порушених шляхом пред'явлення позову щодо визнання недійсним Договору передачі (відступлення) прав вимоги №06/15 від 30 січня 2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромполіс» та ОСОБА_2, оскільки позивач, не будучи стороною оспорюваного договору, не довів наявність обставин, які б свідчили про порушення його майнових прав з боку відповідачів по справі, як і не доведено наявності підстав, в силу яких оспорюваний правочин має бути визнати недійсним.

Кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ст. 15 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс», ОСОБА_2, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору передачі (відступлення) права вимоги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 216, 512, 513, 514, 515, 516, 524, 533-535, 625, 627, 628, 638, 1074 Цивільного кодексу України, ст. ст.1, 4, 10, 11, 27, 31, 59, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-30гс15, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс», ОСОБА_2, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору передачі (відступлення) права вимоги.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я