АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю : представників ПАТ «ПУМБ» - Медведь А.В., Протасова С.В.

представника ВДВС Кузьменко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року

у справі за поданням Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка ОлексіяСтепановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_6.

в с т а н о в и л а:

Заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. звернувся до суду з поданням у якому ставив питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 до виконання ним зобов'язань на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015 року №201/12567/14-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року в розмірі 15411074 доларів США, 44 центи, з яких : заборгованість за сумою кредиту - 14666145,97 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками - за користування кредитом - 1344928,47 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року: суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3 504 416, 82 гривни; суму пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 13 158 902, 75 гривень. Виходячи з того, що у рішення суду не виконано.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року подання було задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1: ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Жовтневого районною суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015 № 201/12567/14-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року в розмірі 15411074 доларів 44 центи, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14 666 145,97 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками - за користування кредитом - 1 344 928,47 доларів США; стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року: суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування розмірі 3 504 416,82 гривень; суму пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 13 158 902,75 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу де ставив питання щодо її скасування та прийняття нової про відмову у задоволенні подання. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_6 та його представник повідомлялися належним чином про день і час розгляду справи. 12.12.2016 року судом було задоволено клопотання представника боржника про відкладення розгляду справи з підстав необхідності ознайомлення з матеріалами справи та бажанням самого боржника бути присутнім у судовому засіданні.

Не з'явившись повторно в судове засідання 20 грудня 2016 року боржник та його представник подали клопотання щодо відкладення розгляду справи з підстав перебування ОСОБА_6 у відрядженні ( документи на підтвердження не надані).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності з урахуванням повторної неявки в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Представники ПАТ «ПУМБ», та державний виконавець не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_6 виходив з того, що боржником не було надано доказів щодо наявності об'єктивних причин, які унеможливлюють виконання ним рішень суду стосовно стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитом у відповідності до виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Розглянувши справу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник скаржника зазначав що, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_6 від виконання зобов'язань передбачених рішенням суду. Також судом не було взято до уваги те, що на виконання рішення суду вже було реалізовано на прилюдних торгах квартиру, яка належить боржнику на праві власності, що підтверджується актом державного виконавця про проведені електронні торги № 48206065/9 від 28.10.2016 року. Як і того, що з доходів ОСОБА_6 (заробітна плата) вираховуються щомісячно відповідні суми в рахунок виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи та постановленому судовому рішенні.

Так, згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа: Приватне акціонерне товариство «ТММ - Енергобуд» про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року 15 411 074,44 доларів, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14 666 145,97 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками - за користування кредитом - 1 344 928,47 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року: суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3 504 416,82 гривень; суму пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 13 158 902,75 гривень.

Державним виконавцем 21.07.2015 року було відкрито виконавче провадження № 48206065 з виконання виконавчого листа по справі № 201/12567/14-ц, виданого 16.07.2015 року та запропоновано боржнику виконати рішення суду самостійно у семиденний строк. Копію направлено для відома стороні.

З моменту отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження і до часу постановлення оскаржуваного судового рішення сам боржник до відділу ВДВС не з'являвся, пояснень та заперечень не надавав. Як і не повідомляв державного виконавця про наявність грошових коштів, об'єктів рухомого та нерухомого майна, активів, іншого майна, що б свідчило про бажання боржника добровільно виконати рішення суду.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

З урахуванням зазначених вище норм права державним виконавцем в рамках примусового виконання рішення суду виходячи з положень ст. ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі інформації яка була отримана за запитами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно.

У подальшому державним виконавцем були вчинені дії щодо оцінки та реалізації майна боржника, яке було виявлено згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме : квартиру та два автомобілі ( один з яких до теперішнього часу перебуває у розшуку).

Також державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. У зв'язку з чим направлено виконавчий лист щодо стягнення заборгованості по його місцю роботи - фірма « Т.М.М».

Однак, прийняті заходи ( отримані від реалізації майна кошти та кошти що відраховуються у розмірі 20 % щомісячно від отриманих доходів боржника) не є достатніми для виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009 року в розмірі 15 411 074 доларів США 44 центи, та 16 663 319, 57 гривень.

Зазначені вище кошти було стягнуто лише внаслідок вчинення виконавчих дій. Після винесення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості боржник не здійснював будь-яких платежів щодо погашення заборгованості у добровільному порядку.

За змістом ст. 18 вказаного закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Так як, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, та обставина, що здійснена реалізація арештованого майна боржника ( квартира, автомобіль), а з заробітної плати утримується певна грошова сума на погашення заборгованості, на думку колегії суддів свідчить лише про те, що рішення суду виконується примусово в межах процедури виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, державним виконавцем правомірно 27.09.2016 року на адресу боржника було надіслано виклик до ВДВС для надання пояснень щодо подальшого виконання рішення суду. Та вимогу про надання інформації і документів в частині майнового стану. Боржник отримавши повідомлення на виклик не з'явився, будь - яких пояснень чи заперечень щодо дій державного виконавця також при цьому не надав, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 16 -рп/2009 від 30.06.2009 року - судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України, обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, не сумісної з принципом верховенства права.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися в свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення прав громадян на їх виїзд та в'їзд, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов'язань.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з повідомленням Державної міграційної служби України у боржника є в наявності паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Також на адресу державного виконавця надійшли від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України дані які свідчать про неодноразове перетинання ( більше ніж двадцять разів) державного кордону боржником протягом часу після відкриття виконавчого провадження, як в європейські країни так і країни колишнього союзу.

А також маються інформаційні повідомлення щодо майнового стану боржника в засобах масової інформації як одного з успішних бізнесменів України.

Як в суді першої інстанції, так і при зверненні до суду з апеляційною скаргою скаржник не надав пояснень та доказів, які б спростували доводи викладені в поданні державного виконавця, щодо ухилення ним від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, як і доказів наявності об'єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішень суду за рахунок наявного у його власності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: