АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3853/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2578/16Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.,

при секретарі: Ачкасова О.Н.,

з участю адвокатів Антипенко А.І., Стороженко С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 09 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватне підприємство "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Третя Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, сектору Державної міграційної служби України у Ленінському районі м.Полтави про віднесення майна до особистої приватної власності та усунення перешкод у праві власності,-.

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири. У позові ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, набуту під час шлюбу з відповідачем.

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про віднесення майна до особистої приватної власності та усунення перешкод у праві власності, у якому просив віднести квартиру АДРЕСА_1 до особистої приватної власності ОСОБА_6, усунути перешкоди у праві власності ОСОБА_6 на квартиру, зобов'язавши сектор Державної міграційної служби України у Ленінському районі м.Полтави зняти з реєстрації у зазначеній квартирі ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 09 серпня 2016 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Третя Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, сектору Державної міграційної служби України у Ленінському районі м. Полтави про віднесення майна до особистої приватної власності та усунення перешкод у праві власності - задоволено частково.

Віднесено квартиру АДРЕСА_1 до особистої приватної власності ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю.

Судові витрати за первісним позовом ОСОБА_4 в сумі 1720,50 грн. віднести за рахунок держави.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким її позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 Окрім того, апелянтка посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Cудом першої інстанції вірно встановлено, що сторони на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували 08 липня 1960 у виконавчому комітеті Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про що здійснено актовий запис № 42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21 серпня 2015 року, серії НОМЕР_1 ( а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

У 1970 році ОСОБА_6 за місцем роботи у Південному БМЕУ-685 (БМП-685) Південної залізниці на сім'ю з чотирьох чоловік була отримана трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 39,6 кв.м., загальною площею 55,8 кв.м.. ( а.с.4-5).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.1992 року, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, продавець Четверте відділення Південної залізниці продало ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за ціною 5642, 22 карбованців, яка в подальшому була зареєстрована на ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про віднесення майна до особистої приватної власності, місцевий суд посилався на норами ст.ст. 57. 60-61, 69 СК України та виходив з того, що ОСОБА_6 викупив дану квартиру за свої власні кошти, отримані ним по виході на пенсію, а також, що на момент придбання квартири шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились, оскільки ОСОБА_4 переїхала жити до своєї матері.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. (тобто з 01.01.2004 року).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, СК України, як і ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ними чинності, тому в даному випадку застосуванню підлягають норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969 року), так як спірне майно ОСОБА_6 було придбано у 1992 році, тобто до набрання чинності СК України.

Виходячи з викладеного, районний суд на дані положення Заону уваги не звернув та внаслідок порушення норм матеріального права, ухвалив помилкове рішення.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 24 Кодексу майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. (ст. 28 КпШС України).

Статтею 29 Кодексу визначено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

З урахуванням викладеного, вирішуючи питання поділу нерухомого спільного майна сторін, колегія суддів виходить з того, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в шлюбі, а тому виходячи з рівності часток у спільному майні подружжя, спірна квартира підлягає поділу порівну, по 1/2 частині кожному.

Заперчення представника ОСОБА_6 - Антипенко А.І. щодо придбання спірної квартири ОСОБА_6 безпосередьно за кошти отримані при виході на пенсію з Південного БМЕУ (БМП-685) не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 24 КпШС України заробітна плата кожного з подружжя не належить до роздільного майна останнього, а тому виплати по зарплаті ОСОБА_6, які підлягали виплаті на час звільнення не можна вважати майном, що не підлягає поділу між ним та ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_6 не надано доказів, що саме кошти, які були йому нараховані на час виходу на пенсію 26.05.1992 року були використані для купівлі спірної квартири.

З матеріалів даної справи слідує, що договір купівлі-продажу квартири був уклаений 15.05.1992 року з виплатою відповідачем коштів, а заробітна плата нарахована до виплати ОСОБА_6 лише 26.05.1992 року.

Також безпідставним є висновок суду щодо фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин з 1991 року, так як сам по собі факт перебування ОСОБА_4 за місцем мешкання своєї матері по АДРЕСА_2, для здійснення за нею догляду, не може свідчити про розірвання між сторонами шлюбних стосунків, а покази свідків колегія суддів оцінює критично, так як вони викликані до суду першої інтсанції за ініціативою ОСОБА_6 та можуть бути зацікавлені в результатах розгляду справи на користь ОСОБА_6 Інших доказів про припинення шлюбних відносин між сторонами на час купівлі спірної квартири останнім до суду не надано.

За таких обставин, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 підялгає задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про віднесення майна до особистої приватної власності слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_4 на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв'зку з інвалідністю, судовий збір при поданні позову до суду та апеляційної скарги вона не сплачувала. А тому він підлягає відшкодуванню на користь держави за рахунок ОСОБА_6, у задоволенні позовних вимог якого було відмовлено.

Так, згідно звіту з незалежної оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 від 25.08.2015 року оціночна вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 становить 172 050 грн. (1% складає 1720, 50 грн.).

Таким чином, з ОСОБА_6 на користь держави підлягає стягненню 1720, 50 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 1892, 55 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 3613, 05 грн.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 09 серпня 2016 року- скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири; задовлення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про віднесення майна до особистої приватної власності; та в частині віднесення судових витрат в сумі 1720, 50 грн. на рахунок держави.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 09 серпня 2016 року- скасувати:

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири;

- в частині задовлення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про віднесення майна до особистої приватної власності;

- в частині віднесення судових витрат в сумі 1720, 50 грн. на рахунок держави.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка була набута за час шлюбу з відповідачем

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про віднесення майна до особистої приватної власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1720, 50 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 1892, 55 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 3613, 05 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

Л.М. Омельченко