У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області, Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді начальника Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини. Наказом Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області від 25 червня 2015 року № 22 його було звільнено з роботи за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов'язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначав, що вказаний наказ є незаконним, оскільки в ньому не вказано в чому саме виразилося одноразове порушення трудових обов'язків. Вважав, що не вчиняв таких порушень трудових обов'язків, які б давали право роботодавцю звільнити його з роботи.

З урахуванням вищевикладеного, просив суд скасувати наказ Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області від 25 червня 2015 року № 22 як незаконний, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області від 25 червня 2015 року № 22 про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини епізоотолога.

Поновлено позивача на роботі на вказаній посаді.

Стягнуто з Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_4 31 847 грн 57 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення на користь ОСОБА_4 заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання.

У касаційній скарзі Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, за своєю природою, є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст.ст. 148-149 КЗпП України.

Під дію п. 1 ст. 41 КЗпП підпадають, як правило, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення ( наприклад, проступок, який заподіяв або міг заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог трудового законодавства ), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини.

У п. 1 ст. 41 КЗпП України йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Разовим порушенням слід розуміти таку протиправну поведінку,що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність ). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків тривале, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо.

Суди, частково задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів (ст. 10, 60 ЦПК України) на підтвердження факту вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а також його вини в такому порушенні. Зокрема, в оспорюваному наказі про притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи не зазначено в чому саме полягало порушення, яке стало підставою для звільнення, не зазначена дата скоєння працівником порушення трудових обов'язків, а відтак відсутня законна підстава для звільнення.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про незаконність звільнення позивача з займаної посади, з підстав передбачених п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що разове грубе порушення трудових обов'язків, детально викладено у акті службового розслідування від 10 березня 2015 року, безпідставні, оскільки таке порушення трудових обов'язків, як невжиття заходів в 2015 році щодо використання майна Управлінням ветеринарної медицини м. Суми та ГО «Асоціацією спеціалістів ветеринарної медицини Сумської області», внаслідок чого використання майна іншими особами та оплата комунальних послуг відбувається за рахунок Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини без оплати та відшкодування, не може вважатись підставою для звільнення, передбаченою п. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки не має ознаки разового порушення, а тому висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.О. Закропивний
Л.М. Мазур