Дата документу "19" жовтня 2016 р.
Справа №320/6668/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» жовтня 2016 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Сметаніна А.В., перевіривши виконання вимог ст. ст. 118-121 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання позивача власником спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання позивача власником спадкового майна.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому було встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, що позивачі звернулись до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2 власником спадкового майна.

Однак, відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способом захисту цивільного права чи інтересу є «визнання права», тобто визнання права власності, в тому числі на певне майно.

Однак, вимога позивачки не містить вказівок на те, з чого складається спадкове майно, та власником якого майна вона просить визнати себе.

Тому, в цій частині позовна заява підлягає уточненню.

Крім того, згідно з п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Зі справи вбачається, що позивачі просять суд визнати власником спадкового майна ОСОБА_2, тобто вимога щодо визнання власності є майновою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Згідно п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за розгляд позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тому, позивачам слід визначити ціну позову, відповідно до вищевказаних вимог, та зазначити її в позовній заяві.

Крім того, позивачами заявлено також вимогу про зобовязання Мелітопольської міської державної нотаріальної контори видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого 29.03.2010 року.

Тобто, заявлена вимога є немайновою.

Згідно п. 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за розгляд позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Суд звертає увагу позивачів на те, що позовна заява містить вимоги майнового та немайнового характеру.

При цьому відповідно до ч.1 ст. 4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати, встановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний календарний рік та станом на 01 січня 2016 року згідно Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 1378 грн.

Відповідно до п.6 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи згідно пенсійного посвідчення серії ААИ №547294, а отже на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

Однак, позивачем по справі також є ОСОБА_1 В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували оплату нею частини судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру. Докази того, що вона звільнена від сплати судового збору в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивачів щодо визнання власником спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та зобовязання нотаріальної контори видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, стосуються тільки ОСОБА_2, жодних позовних вимог, які б стосувались ОСОБА_1 в позові заявлено не було.

Тому, не зрозуміло, які з заявлених позовних вимог стосуються позивача ОСОБА_1

Також, суд звертає увагу позивачів не те, що заявляючи вимогу про визнання ОСОБА_2 власником спадкового майна, тобто визнання права власності за рішенням суду, видача нотаріальною конторою свідоцтва про права на спадщину законом не передбачено.

Тому, в цій частині, а також в частині залучення до участі у справі відповідача, який і повинен відповідати за порушення, невизнання чи оспорення прав та інтересів позивачів, позовна заява підлягає уточненню.

Крім того, відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вивчаючи матеріали справи суд не вбачає в ній відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також будь-яких доказів звернення ОСОБА_2 до нотаріуса.

Крім того, однією з вимог позовної заяви є витребування з Мелітопольської державної нотаріальної контори інформації про те, чи відмовилась ОСОБА_1 від спадщини на користь ОСОБА_2 на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 та чи прийняла спадщину ОСОБА_2

Вказана вимога дає підстави суду вважати, що ця вимога є заявою про витребування доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Позивачами не було надано жодного доказу на підтвердження факту вживання будь-яких заходів для самостійного отримання доказів та не зазначено причин, з яких в них виникли складнощі в їх отриманні.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України витребування доказів є одним із способів забезпечення судом доказів, а отже, відповідно до підпункту 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання вказаної заяви повинно бути сплачено судовий збір.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» № 10 від 17 жовтня 2014 року сплата судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до статті 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи статті 168 ЦПК у судовому засіданні.

Оскільки, вказана вимога заявлена позивачами не у попередньому судовому засіданні (ст. 130 ЦПК України) та не під час судового розгляду (ст. 168 ЦПК України), позивач ОСОБА_1, яка не звільнені від сплати судового збору, повинна сплатити частину судового збору за заявлення вимоги про забезпечення доказів.

Всі вищезазначені недоліки перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином, суд вважає необхідним залишити вказану позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 4 дні з дня отримання копії вказаної ухвали.

Керуючись ст. 119, ч. ч. 1,2 ст. 121 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р.,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання позивача власником спадкового майна - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 4 дні з дня отримання копії вказаної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В.Сметаніна