АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1705/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1421/16 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання правочинів дійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання правочинів дійсними.

Позивачка вказала, що 19.02.2013 року вона в приміщенні нотаріуса ОСОБА_7 на вул. Грушевського, 5/1 в м. Тернополі уклала з відповідачами два договори купівлі-продажу квартир, які знаходяться на вул. Лучаківського,1а/19 і на вул. Вільховій, 8/38 в м. Тернополі. Зазначила, що на виконання умов договорів вона сплатила представнику відповідачів кошти в сумі 72 200 дол. США та 59 000 дол. США, однак ОСОБА_3, ОСОБА_6 відмовились від завершення нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. У зв'язку з цим позивачка просила визнати укладені договори дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання дійсними:

договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 09.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 09.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.10.2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Представник зазначила, що сторони обумовили усі істотні умови договорів, продавці частково отримали від покупця кошти під час підписання договорів, однак відповідачі ухиляються від їх нотаріального посвідчення, що є підставою для визнання цих договорів дійсними.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що у справі відсутні докази виконання договорів купівлі-продажу покупцем, яка передала кошти за квартири не продавцям, а сторонній особі, тому відмовив у задоволенні позову.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і ґрунтується на зібраних матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статтей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Судом установлено, що 19 лютого 2013 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 розпочато укладення договору купівлі-продажу квартири № 19, що знаходиться в будинку № 1а по вул. Лучаківського в м. Тернополі між продавцем ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_3 по довіреності від 08.02.2013 року та покупцем ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до договору, його сторони обумовили ціну продажу квартири в розмірі 579 600 грн., які, як зазначено в п. 4 договору, продавець отримав від покупця під час підписання договору.

Того ж дня в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 розпочато укладення договору купівлі-продажу квартири № 38, що знаходиться в будинку № 8 по вул. Вільховій в м. Тернополі, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_8

Сторони обумовили ціну продажу квартири в розмірі 473 700 грн., які, як зазначено в п. 4 договору, продавець отримав від покупця під час підписання договору.

Як убачається із копії договорів купівлі-продажу, які містяться в матеріалах справи, сторони підписали договори купівлі-продажу квартир. Судом встановлено, що покупець ОСОБА_1 передала кошти за квартири не безпосередньо продавцям, а сторонній особі ОСОБА_9, щодо якого здійснюється кримінальне провадження.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_9, якому 20.02.2013 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190, ч. 4 КК України (шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах).

Як видно з матеріалів справи, дізнавшись, що гроші не були передані від покупця до продавців квартир, і сторона відмовилась від продажу свого майна, нотаріус анулювала у встановленому порядку бланк нотаріальної дії.

Згідно ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторони не заперечували тієї обставини, що гроші за договорами купівлі-продажу квартир були передані сторонній особі, продавці-відповідачі в справі не отримали кошти, тому доводи представника ОСОБА_1 про те, що відбулося виконання умов договору є безпідставними.

Зокрема, як видно із змісту заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_10, вони просили притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка в приміщенні нотаріальної контори заволоділа їх коштами у розмірі 30000 дол. США та 100000 дол. США (а.с. 139 - 140)

Щодо грошей, які ОСОБА_9 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_8, то вони вилучені слідчим у кримінальному провадженні і повинні бути повернуті власнику в порядку КПК України.

Судом також правильно встановлено і ту обставину, що стороння особа ОСОБА_9, якому покупець-позивачка ОСОБА_1 передала суму у доларах США, не був представником продавців-відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6, тому доводи представника про те, що ОСОБА_1 виконала умови договорів купівлі-продажу, передавши кошти уповноваженій особі продавців, слід вважати безпідставними.

Обставини про те, що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не був укладеним встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.01.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06.03.2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 р., із змісту яких видно, що ОСОБА_1 не доведено факту набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів позивачки (ОСОБА_1С.), а оскільки нотаріальне посвідчення правочину не відбулось, в силу вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір купівлі продажу квартири від 19.02.2013 р. є неукладеним.

Обставини про неукладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2015 р., в яких вказано те, що позивачкою (ОСОБА_1С.) не доведено факту передачі 59000 дол. США, що еквівалентно 473700 грн. саме ОСОБА_8, тому немає підстав стверджувати, що остання володіла цими коштами, а так як нотаріальне посвідчення правочину не відбулось, в силу вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір купівлі продажу квартири від 19.02.2013 р. є неукладеним.

Згідно ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та належними сторонами.

З огляду на вказане, колегія суддів уважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11