У Х В А Л А

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору поставки товарів під замовлення, встановлення факту, що має юридичне значення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про стягнення передоплати за договором поставки товарів під замовлення, пені та трьох процентів річних за невиконання умов договору,

в с т а н о в и л а:

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 18 грудня 2015 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) задовольнив частково: розірвав договір про поставку товарів під замовлення від 26 вересня 2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4; у задоволенні іншої частини позову відмовив; вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції зустрічний позов задовольнив частково: стягнув з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 318 тис. 942 грн 98 коп. у рахунок стягнення заборгованості за договором про поставку товарів під замовлення від 26 вересня 2011 року, 320 тис. 147 грн 28 коп. пені, 257 тис. 313 грн 22 коп. 3% річних; у задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовив; вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 21 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пені та 3% річних змінив, а саме зменшив розмір пені з 320 тис. 147 грн 28 коп. на 152 тис. 423 грн 35 коп., 3% річних - з 257 тис. 313 грн 22 коп. на 122 тис. 509 грн 42 коп., а всього стягнув 597 тис. 529 грн 75 коп.; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 6 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 524 та 533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року, постанову Вищого господарського суду України від 2 листопада 2016 року, постанови Верховного Суду України від 4 липня та 26 грудня 2011 року, 27 березня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, викладені в заяві про перегляд судових рішень, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що вартість замовлення в договорі була зазначена саме у валюті гривні і саме в національній валюті була проведена передплата за спірним договором.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року, що надана заявником для порівняння, якою рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього суду, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 2 листопада 2016 року зазначено, що в пункті 8 специфікацій сторонами було узгоджено додаткові умови: у випадку збільшення курсу більш ніж на 3 % на день оплати вартість буде перерахована з урахуванням курсу долару США, установленого Національним банком України.

Оскільки в постанові Вищого господарського суду України від 2 листопада 2016 року, що надана заявником для порівняння, правові висновки суду касаційної інстанції, указані в цьому судовому рішенні, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то зазначені обставини не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Порівняння змісту вказаних судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2011 року, що надана заявником для порівняння, указано, що для розрахунку розміру лізингових платежів у гривні сторони обрали валюту долар США, лізингові платежі підлягали зміні пропорційно курсу гривні до долару США.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року вказано, що відповідно до умов договору сторони обрали валюту здійснення розрахунків гривню, а валюту обчислення долар США. Також сторони встановили фіксовану та плаваючу відсоткову ставку для обчислення лізингових платежів.

У постанові Судової палати у господарських Верховного Суду України від 27 березня 2012 року, що надана заявником для порівняння, указано, що у випадку прострочення сплати лізингового платежу виникає заборгованість у гривні, яку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки в постановах Верховного Суду України від 4 липня та 26 грудня 2011 року, 27 березня 2012 року, що надані заявником для порівняння, правові висновки Верховного Суду України, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то зазначені обставини не свідчать про невідповідність ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору поставки товарів під замовлення, встановлення факту, що має юридичне значення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про стягнення передоплати за договором поставки товарів під замовлення, пені та трьох процентів річних за невиконання умов договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук В.М. Сімоненко