Справа № 520/3932/16-ц
Провадження № 2/520/2826/16
Рішення

іменем України

02 листопада 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Український промисловий банк», третя особа ПАТ «Дельта Банк», в якій просить суд визнати недійсним кредитний договір №581-013/ФКВІП-08 від 15.08.2008року, укладений між ним та ТОВ «Український промисловий банк».

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 15.08.2008року між ТОВ «Український промисловий банк» та ним ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №581-013/ФКВІП-08, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику 100 000,00доларів США для споживчих потреб.

Позивач вважає, що зазначений кредитний договір є недійсним, оскільки вказаний договір суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованій в Міністерстві юстиції України від 25 травня 2007 року № 541/13808, відповідно до котрих перед укладанням кредитного договору банк зобов'язаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Позивач вказує, що кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки в договорі не зазначена сукупна вартість кредиту, орієнтовано вона не зазначалася в інформаційному листі перед укладанням договору.

Натомість, як зазначає позивач, банком надано графік платежів за договором, що є додатком №1 до кредитного договору, який складено з порушенням діючого на той час законодавства.

Так, строк кредитування складає 300 місяців, проте графік платежів за кредитним договором складено строком на два роки, що є грубим порушенням п.3.2. Постанови Правління НБУ №168.

Крім того, кредитний договір укладено з класичною схемою кредитування, яка передбачає постійне зменшення щомісячного платежу, дворічний розрахунок банку ставить перешкоди для нього як позичальника у виконанні взятих на себе кредитних зобов'язань, у зв'язку з тим, що після 20.08.2010року (що є останньою датою графіку) позичальник не знає розмір свого чергового платежу.

Також позивач зазначає, що порушення банком Постанови Правління НБУ №168 виражене в наданні неналежного графіку платежів за договором, що позбавило можливості його як позичальника визначити переваги та недоліки умов кредитування, що були запропоновані банком та оцінити свою фінансову спроможність щодо виконань кредитних умов.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним.

У судовому засіданні 02.11.2016року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.

У судовому засіданні 02.11.2016року представник третьої особи заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, зазначених у запереченнях.

Так, в обґрунтування наданих заперечень представник третьої особи посилається на те, що правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні (Постанова ВСУ від 11 липня 2012 р. № 6-63 цс 12), тобто, якщо в момент укладення договору сторонами було досягнуто згоди з усіх питань щодо його умов, дотримано усі вимоги чинного законодавства, договір не може бути визнаний недійсним, оскільки такі вимоги суперечать чинному законодавству, зокрема ст.ст. 203, 215 Щ України.

Представник третьої особи вказує, що уся інформація, передбачена законодавством про захист прав споживачів, під час укладення спірного кредитного договору позичальником була отримана, він міг зробити вільний вибір щодо умов кредитування.

Підписавши власноруч кредитний договір позивач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погоджується з ними.

Крім того, спірний правочин безпосередньо містить усю інформацію щодо кредитодавця, а також інші умови кредитування (суму кредиту, процентну ставку, нарахування інших платежів, порядок погашення кредиту та ін.), передбачені Законом.

Представник третьої особи зазначає, що необґрунтованим є посилання позивача на те, що графік складено лише на 2 роки, а тому не може розглядатися як виконання кредитором вимог Постанови НБУ № 168.

Зазначене спростовується тим, що на сторінці 2 Додатку № 1 вказано, що для кредитів, виданих на строк більше 2 років, витрати за кредитом в наступні роки розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не більше, ніж за другий рік кредитування.

При цьому, представник третьої особи вказує, що визначення сукупної вартості кредиту в будь-якому випадку є орієнтовним, оскільки він складається з урахування абсолютних умов належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Кредитна ж дисципліна досить часто порушується позичальником, тому логічним є відхилення від розрахованого графіку, що пов'язане із нарахуванням штрафних санкцій, перенесенням платежів на іншу дату, зміною курсу валют та ін. Зазначений Додаток № 1 підписаний Позивачем, що не оскаржується, більше того, копія зазначеного документу додана до позову.

Таким чином, представник третьої особи вважає, що позивач вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи, перекручуючи їх, що свідчить про зловживання останнім своїх процесуальних обов'язків.

З урахуванням викладеного, представник третьої особи вважає вимоги позивача необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають дійсності і не підлягають задоволенню.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України.

Так, відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №581-013/ФКВІП-08, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитні кошти, на наступних умовах: сума кредиту 100 000,00доларів США, строк кредитування 300 місяців, дата повернення кредиту 09 серпня 2033року, мета кредитування придбання нерухомості, процента ставка за користування кредитом 11,98% річних; комісія за надання кредиту 1,50% від суми кредиту; комісія за управління кредитом 0,10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, щомісячно протягом 300 місяців користування.

15.08.2008року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 також було підписано Додаток №1 до кредитного договору №581-013/ФКВІП-08 від 15.08.2008р. «Графік платежів за договором».

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним ОСОБА_2 України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ОСОБА_2, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступив, а AT «Дельта Банк» набув право вимоги боржників по кредитних договорах, зокрема й за Кредитним договором №581-013/ФКВІП-08 від 15 серпня 2008 року, що підтверджується копією виписки з договору про передачу активів від 30.06.2010р. та додатком до нього.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору №581-013/ФКВІП-08 від 15 серпня 2008року шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банку та отримання відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився зі змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватися та виконувати.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія листа повідомлення про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Вказаний лист повідомлення підписаний та отриманий 07.08.2008року позивачем ОСОБА_1

Посилання позивача на те, що він вказаний лист не підписував, судом до уваги не приймається, оскільки ніяких доказів в обґрунтування вказаної обставини позивачем надано не було, як і не було надано доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів.

Відсутність у відповідача оригіналу вказаного листа повідомлення не свідчить про те, що позивач не отримував та не підписував його.

Тому, підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808.

Згідно з п. 2.1 правил банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Правил банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. ОСОБА_2 розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Пунктами 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

ОСОБА_2 зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, у розділі 1 спірного кредитного договору від 15 серпня 2008 року №581-013/ФКВІП-08, визначені сума кредиту, мета кредитування, строк кредиту, плата за користування кредиту: процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та комісія за управління кредитом. Крім того, у кредитному договорі сторонами погоджена сума мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 333,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.11. спірного кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та в строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Як було зазначено вище, 15.08.2008року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 також було підписано Додаток №1 до Кредитного договору №581-013/ФКВІП-08 від 15.08.2008р. «Графік платежів за договором», який, між іншим, містить розрахунок сукупної вартості кредиту, як це передбачено Постановою НБУ № 168.

Інших графіків погашення кредиту до матеріалів справи сторонами не долучено.

Зазначений документ містить інформацію щодо сплати тіла та процентів кредиту, суму комісії за обслуговування, розмір платежів за супутні послуги, крім того, в Додатку зазначається, яким чином визначаються тарифи за страхування предмету застави (відповідно до Закону України «Про страхування», тарифів відповідної страхової компанії), нотаріальне посвідчення договорів (згідно ЗУ «Про нотаріат», тарифів приватних нотаріусів і т.п.), вартість розрахунково-касового обслуговування, валютно-обмінних операцій, інших банківських послуг - визначається у разі надання таких послуг, виходячи з чинних на день надання послуг згідно діючих тарифів ОСОБА_2.

При цьому, необґрунтованим є посилання позивача на те, що Графік складено лише на 2 роки, а тому не може розглядатися як виконання кредитором вимог Постанови НБУ №168, та після 20.08.2010року (що є останньою датою графіку) позичальник не знає розмір свого чергового платежу.

Зазначене спростовується тим, що на сторінці 2 Додатку № 1 вказано, що для кредитів, виданих на строк більше 2 років, витрати за кредитом в наступні роки розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не більше, ніж за другий рік кредитування.

При цьому, визначення сукупної вартості кредиту в будь-якому випадку є орієнтовним, оскільки він складається з урахування абсолютних умов належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Зазначений Додаток № 1 підписаний позивачем, що ним не заперечується, більше, того, копія зазначеного документу додана до позову.

П. 3.1 Правил НБУ №168 встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача.

З аналізу зазначеного вище положення Правил вбачається, що сукупну вартість кредиту банк має право викласти у вигляді додатку до кредитного договору, що ТОВ «Укрпромбанк» і було зроблено.

З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що позивач був належним чином ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відтак, банком дотриманні вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в момент вчинення оспорюваного правочину. Графік підписаний сторонами договору також відповідає вищенаведеним вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним, а відтак - позов задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. А. Прохоров