Справа № 766/4541/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

при секретарі Поліщук Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея банк», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ТОВ "ФГ-ОЛІМП" в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом в якому просив визнати недійсним кредитний договір №Р20.194.71172 від 29.07.2013 року укладений між ним та ПАТ «Ідея Банк» в звязку з порушенням його прав як споживача банківських послуг відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що договір був підписаний під впливом обману так як банк скрив від нього реальні розміри штрафу за невиконання зобовязань за договором, а також перед укладанням договору йому не надано інформації як споживачу щодо умов кредитування.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, разом з позовом надано до суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заперечення стосовно викладених в позовній заяві обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.07.2013 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №Р20.194.71172 за умовами згідно п. 1.1 цього Договору банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 54758,00 грн. строком на 36 місяців (п.1.2), з сплатою за користування 7.9% на залишок суми кредиту (п.1.3).

Згідно заяви №Р20.194.71172 від 29.07.2013 року на страхування ОСОБА_2 підтвердила під підпис, що вона ознайомлена в усній та письмовій формі з Правилами добровільного страхування життя ПАТ «УСК «Гарант-ЛАЙФ» №0190004, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 08.10.2009 року та засвідчила повне та безумовне розуміння їх змісту та свідомий і компетентний вибір страхової послуги.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 надала інформацію щодо свого доходу та особистих даний, окрім того підтвердила довідкою-повідомленням, що ПАТ «Ідея банк», який є кредитодавцем, 29.07.2013 року до підписання вищевказаного кредитного договору надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідно до п.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

У ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, як визначено ст.629 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.50 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що банк виконав всі зобовязання по вищевказаному договору, надавши обумовлені договором грошові кошти позивачу у повному обсязі, проти чого не заперечував у позовній заяві представник позивача.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Волевиявлення сторін по справі при укладанні договору було вільним, без примусу, ризики з отриманням кредиту позивачем приймались без всяких умов.

Суд вважає безпідставними посилання представника позивача на порушення відповідачами норми Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні та виконанні договору.

Так, згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, або виконанням обовязків найманого працівника. Послуга-діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно ч.1 ст. 11 вищевказаного Закону України між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», абзацем 16 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» врегульовується питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

Положення частин 4-11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах, достроково повернути споживчий кредит, не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору, бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, яка забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями ст. 1056-1 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом.

Не доведено представником позивача та не встановлено судом, що відповідач порушив положення ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 2.4, 2.5, 3.6, Правил надання банками України інформації позивачу по справі як споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. №168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності).

Кредитний договір підписаний сторонами по справі без зауважень, без застережень.

Перед підписанням договору, позивачу по справі була надана банком інформація правового характеру, в тому числі щодо проведення платежів з відсотковою ставкою в річних, про що свідчать підписи позивача. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Крім того, як підтверджується доданими копіями квитанцій №1548353 від 29.08.2013 року внесено 2700,00 грн., від 29.09.2013 року - 2700,00 грн., від 25.10.2013 року - 2700,00 грн., від 26.11.2013 року 2700,00 грн., від 25.12.2013 року 2700,00 грн., від 29.01.2014 року 2700,00 грн., від 21.02.2014 року 2700,00 грн., від 15.10.2014 року 32000,00 грн., від 13.11.2014 року 2200,00 грн., від 09.12.2014 року 2200,00 грн., від 20.01.2015 року 2200,00 грн., від 27.02.2015 року 2200,00 грн., від 06.04.2015 року 2283,00 грн., від 22.05.2015 року 2363,00 грн., від 01.09.2015 року 2200,00 грн., від 01.09.2015 року 83,00 грн., від 15.09.2015 року 1200,00 грн., від 28.09.2015 року 1000,00 грн., від 02.11.2015 року 2200,00 грн., від 16.11.2015 року 2000,00 грн. та зазначено у самому тексті позовної заяви представником позивача, кредитні кошти у сумі 54758,00 грн., які ПАТ «Ідея банк» надав у відповідності з умовами кредитного договору ОСОБА_2 сплачувались.

Представником позивача не наведено жодних обставин, стосовно яких позивача введено в оману при укладенні договору, а також стосовно яких його вибір був несвідомим.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З тексту укладеного оспорюваного договору вбачається, що такі умови договором передбачено, відтак жодних підстав вважати, що при його укладенні позивача введено в оману та приховано інформацію про продукцію (кредит), внаслідок чого його вибір був несвідомим - відсутні.

Тобто, всі умови договору сторони погодили, без будь-яких заперечень.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Суд вважає, що визначення третейського застереження в кредитному договорі вчинено поза правовідносинами що регулювалися Законом України «Про третейські суди» на час укладення кредитного договору. Разом з тим вказане застереження не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. а в силу ст.ст. 27, 215 ЦК України є нікчемним.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея банк», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення складені і підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 жовтня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області суд Херсонської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Єпішин Ю.М.