Справа № 462/4570/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 25.08.2016 року через представника звернувся в суд з позовом до свого батька ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, які стягуються на його утримання, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до зняття з нього інвалідності. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.04.2010 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова стягнуто із відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно. Проте, він є інвалідом І групи «А» з дитинства, потребує постійного лікування в реабілітаційних центрах, періодично лікується на денних стаціонарах, у звязку з цим потребує додаткових коштів, його мати ОСОБА_5 отримує лише пенсію і інших доходів не має, а тому присуджених аліментів не вистачає на його утримання.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні підтримав і просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що позивач є інвалідом з дитинства, а отже отримує пенсію дитини інваліда, а відповідач отримує лише пенсію, з якої систематично відбувається відрахування аліментів, інших доходів не має. З часу призначення аліментів на утримання сина матеріальний стан відповідача не лише не покращився, а навпаки його доходи зменшились, з 2016 року він не працює, лише отримує пенсію. З огляду на те, що підстав, передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів нема, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.04.2010 року із ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частин від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно.

Також встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом першої групи «А» з дитинства, в звязку з чим отримує пенсію в розмірі 1800 грн. на місяць. Його законний представник мати ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова та за період з 01.09.2015 року по 29.02.2016 року розмір отриманої нею пенсії склав 7490,10 грн., що стверджується довідкою від 11.03.2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 не працює, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова і отримує пенсію за віком з 12.01.2016 року в розмірі 1080,83 грн., а з 01.05.2016 року 1623,68 грн. Докази того, що він отримує інші доходи в матеріалах справи відсутні.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів щодо можливості відповідача надавати утримання у заявленому ним розмірі, доказів про наявність у відповідача доходів чи майна, які б давали суду підстави для висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі і такі не здобуто при розгляді сплави.

Щодо доводів позивача, що йому за станом здоровя доводиться постійно купувати ліки, періодично проходити лікування в стаціонарі в різних медичних закладах, в реабілітаційних центрах і санаторіях для підтримання його основної хвороби ДЦП, про що надано відповідні підтверджуючі документи, то такі не можуть прийматись судом до уваги, оскільки дані обставини не можуть свідчити про погіршення стану здоровя ОСОБА_3, порівняно з тим, який його стан здоровя був на час розгляду справи про стягнення аліментів, адже підставою для збільшення розміру аліментів зі змісту ч.1 ст.192 СК України могла би бути зміна в сторону погіршення стану здоровя, чого з досліджених доказів не вбачається.

Та обставина, що повнолітній син відповідача є інвалідом з дитинства не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки була встановлена і враховувалась в рішенні суду від 08.04.2010 року.

Крім цього, з часу ухвалення рішення від 08.04.2010 року матеріальний стан відповідача погіршився, він не працює, вийшов на пенсію і отримує лише пенсійне забезпечення.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що утримувати дітей зобовязані обоє батьків, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано та судом не здобуто в ході розгляду справи, жодних доказів на підтвердження, що після прийняття судом 08.04.2010 року рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_6, змінився матеріальний або сімейний стан платника або одержувача аліментів, погіршилося або поліпшилося здоровя когось із них, що могло бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів.

За такого рішення, з урахуванням того, що позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 192, 198 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.