Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., СавченкоВ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2010 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого останньому надано 1 775 160 грн строком до 01 грудня 2011 року. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов договору позики та на те, що борг сплачено лише частково, а саме у розмірі 380 000 грн, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1 793 411 грн 32 коп., з яких: 1 395 160 грн - суму основного боргу, 273 374 грн 94 коп. - інфляційні втрати, 124 876 грн 38 коп. - три проценти річних та судові витрати.

Заочним рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 1 793 411 грн 32 коп., з яких: 1 395 160 грн - сума основного боргу, 273 374 грн 94 коп. - інфляційні втрати, 124 876 грн 38 коп. - три проценти річних.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не повернув кошти у розмірі та у строк, обумовлені договором позики, а тому вважав за можливе їх стягнути з останнього на користь позивача.

Судова колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до договору позики від 16 березня 2010 року, ОСОБА_3 передав в позику ОСОБА_4 кошти у розмірі 1 775 160 грн, які останній зобов'язувався повертати згідно з графіком повернення платежів строком до 01 грудня 2011 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено письмовим договором або відповідною розпискою позичальника.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У випадку порушення договору позичальником наступають наслідки, встановлені ст. 1050 ЦК України, зокрема якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року, ОСОБА_4 зазначав, що підпис у договорі позики від 16 березня 2010 року виконано не ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, зміст якої полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оспорив договір позики, тому згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

З огляду на зазначене, повно з'ясувавши обставини справи, давши наявним у справі доказам належну оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з того, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за договором позики.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та не знайшли свого підтвердження.

Згідно ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки із змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів відхиляє касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін