У Х В А Л А

02 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого - судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою

ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції, зацікавлена особа - ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, посилаючись на те, що він проживає на тимчасово окупованій території України. 03.09.2015 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Тетієвська Т.В. надала ОСОБА_1 витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого він дізнався, що постановою б/н від 06.09.2012 року державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ накладено арешт з забороною відчуження всього майна ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття. Скаржник вважає такі дії державного виконавця незаконними. ОСОБА_1. зазначає, що державний виконавець, наклавши арешт на все майно, не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. Законодавчими актами України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокове його збереження шляхом заборони відчуження. Це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню статей 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», якими чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобов'язаний був встановити строк такого вилучення майна та подальшої його реалізації, який починається з моменту винесення постанови. Скаржник також зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації. Крім того, спір зі стягувачем на теперішній час врегульований, і тому скаржник вважає, що взагалі немає жодних підстав для арешту майна боржника. ОСОБА_1 просить визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Сирли М.Б. незаконними та зобов'язати департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову б/н від 06.09.2012 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Сирли М.Б. про накладення арешту з забороною відчуження на все майно ОСОБА_1

Скаржник та його представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких зазначили, що скаргу підтримують і просять задовольнити, а справу розглядати за їх відсутності.

Представник департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений, надав до суду клопотання, в якому зазначив, що департамент не може бути суб'єктом оскарження.

ОСОБА_2 також в судове засідання не з'явилась. Поштою до суду надійшла заява від імені ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на день винесення постанови про арешт майна боржника) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, 06.09.2012 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Сирлою М.Б. було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа по справі №122/5442/2012, виданого 07.08.2012 року Центральним районним судом м. Сімферополя АРК, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання під час вагітності в розмірі 1/5 частини заробітку щомісячно (а.с.11-копія постанови). В постанові, зокрема, зазначено про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, і заборону здійснювати відчуження будь-якого його майна.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на день винесення постанови про арешт майна боржника) передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на день винесення постанови про арешт майна боржника) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, з урахуванням наведеного, державний виконавець діяв у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що спір зі стягувачем на теперішній час врегульований. Однак, на підтвердження цієї обставини скаржник не надав суду жодних доказів.

Інші будь-які докази на підтвердження відсутності заборгованості за вказаним вище виконавчим листом, повернення виконавчого документа, тощо в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_1 також просить зобов'язати департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову б/н від 06.09.2012 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Сирли М.Б. про накладення арешту з забороною відчуження на все майно ОСОБА_1

Однак, скаржником не обґрунтовано такі вимоги до департаменту, який оскаржувану постанову не виносив і у якого на виконанні не перебуває вищезазначений виконавчий лист.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 06.09.2012 року), ст.ст. 383 - 387 ЦПК України,

суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції, зацікавлена особа - ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом п»яти днів з дня проголошення ухвали, а у разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяН. В. Неганова