Справа № 760/7973/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в реєстрації права власності на майно, вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року Позивач звернувся до суду із позовом до Відповідача та просив (з урахуванням уточнення предмета позову):

1.Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди щодо реєстрації 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та користування нею;

2.Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками шляхом виділення ОСОБА_1 кімнати площею 15,0 кв.м, виділення ОСОБА_2 кімнати площею 18,1 кв.м, із залишенням інших приміщень в спільному користуванні;

3.Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що він та Відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках, тобто кожен з них володіє 1/2 часткою у праві власності.

У позовній заяві Позивач вказує, що рішенням Апеляційного суду м. Києва у справі про поділ майна подружжя за ним визнано 1/2 частку у праві власності на зазначену квартиру.

З метою проведення реєстрації визнаного за ним права Позивач, як він вказує, повинен був надати в реєстраційну службу технічний паспорт на квартиру, у зв'язку з чим звернувся до Бюро технічної інвентаризації м. Києва.

Натомість Відповідач, як вказує у позові ОСОБА_1, не допустила інспектора БТІ в квартиру для здійснення необхідних вимірювань, чим фактично вчинила перешкоди Позивачу у реєстрації його права власності у встановленому порядку.

Крім того, Позивач вказує, що він також не має доступу до квартири, ОСОБА_2 змінила замки у вхідних дверях та відмовляється надати Позивачу ключі.

Враховуючи наявність спору з приводу користування квартирою, яка перебуває у спільній власності, рівні частик сторін у праві власності на неї та наявність в ній двох житлових кімнат, Позивач просить суд визначити порядок користування нею, виділивши йому меншу за площею з метою уникнення порушення прав Відповідача.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечувала проти позову, наполягаючи на тому, що ніколи в квартиру не приходив інспектор БТІ, і, відповідно, жодних перешкод у здійсненні обмірювання квартири нею не здійснювалось. Крім того, Відповідач зазначила, що і сам ОСОБА_1 ніколи не намагався вселитись у квартиру, вона ніколи не заперечувала проти цього, і він має вільний доступ до квартири. Проти визначення порядку користування квартирою Відповідач також заперечувала, зазначаючи, що одну кімнату в квартирі на сьогодні займає вона, а в іншій проживає їх спільний з Відповідачем повнолітній син, який не має іншого житла, і у випадку передання в користування зазначеної кімнати Позивачу права їх сина - третьої особи у справі будуть порушені.

Представник Відповідача також звернув увагу на те, що Позивач вже заявляв суду вимоги про визначення порядку користування квартирою, і рішенням суду першої інстанції, залишеним в цій частині Апеляційним судом м. Києва в силі, йому було відмовлено.

Третя особа ОСОБА_3 зазначив, що Позивач та Відповідач є його батьками. На сьогодні він проживає в АДРЕСА_1 займаючи окрему кімнату, в той час як в другій кімнаті проживає його мати - Відповідач у справі. Третя особа зазначив, що жодного разу Позивач не намагався вселитись у квартиру чи привести у квартиру інспектора БТІ для її обмірювання. Зазначив, що він заперечує проти виділення у користування Позивачу окремої кімнати, оскільки впевнений, що це Позивачу потрібно лише для здачі кімнати в оренду чужим людям.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення Позивача та її представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за позивачем визнане право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. (а.с. 6)

Спірна квартира, як вбачається з рішення матеріалів справи, має загальну площу в розмірі 59,13 кв. метри. Жила площа складається з двох кімнат площею 15,0 та 18,1 кв.метрів. Окрім того, в квартирі є коридор площею 12,3 квадратних метрів, кухня площею 8,3 квадратних метрів, ванна кімната площею 2,9 квадратні метри, вбиральня площею 1,1 квадратний метр, вбудована шафа площею 0,6 квадратних метрів та балкон площею 0,83 квадратних метрів.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як вбачається з суті справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою.

Що стосується вимог Позивача про визначення порядку користування квартирою із виділенням йому для проживання кімнати площею 15,0 кв. метрів, то суд керується наступним.

Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Встановлено, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними і становлять по 1/2 від цілого. А отже, на кожного з них припадає по 16,55 кв. метрів житлової площі.

Позивач просить виділити йому у користування в квартирі жилу кімнату загальною площею 15,0 кв.м, що не перевищує його частки у праві власності на житло, а отже, не порушує відповідних прав Відповідача, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню. У зв'язку з цим житлова кімната площею 18,1 кв.метрів підлягає передачі в користування Відповідачу, а усі інші допоміжні приміщення квартири - залишенню в спільному користуванні.

Посилання представника Відповідача на те, що вимога про визначення порядку користування квартирою вже була предметом розгляду судом суд не бере до уваги, оскільки відмовляючи у її задоволенні своїм рішенням від 28.11.2013 Солом'янський районний суд м. Києва виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 не підлягала поділу між подружжям. Не зважаючи на те, що Апеляційний суд м. Києва рішенням від 12.03.2014 скасував рішення суду першої інстанції в частині вимоги про поділ квартири, рішення суду в частині відмови у визначенні порядку користування квартирою не переглядалось.

Крім того, згідно з чинним законодавством підставою подання позову про визначення порядку користування спільним майном є стан, за якого між співвласниками не досягнуто добровільної згоди щодо такого порядку.

Даний позов про визначення порядку користування квартирою заявлений Позивачем з підстав, які виникли вже після ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014, тобто з підстав відсутності згоди Сторін з приводу порядку користування квартирою вже після визнання за Позивачем частки у праві власності на неї.

Що стосується вимог про зобов'язання Відповідача не чинити Позивачу перешкод у реєстрації права власності на квартиру, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно з чинним законодавством Державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Позивач не зазначив жодних обставин, які б свідчили про наявність у нього перешкод з боку Відповідача у зверненні до суб'єкта державної реєстрації прав з метою реєстрації його права власності на квартиру. У зв'язку з цим позов є необґрунтованим в цій частині.

В такій же мірі необґрунтованим є посилання Позивача на те, що Відповідачем йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення Позивача до ОСОБА_2 з вимогою надати ключі від квартири, впустити його в квартиру, звернень до правоохоронних органів за захистом своїх житлових прав тощо. Відповідач також заперечує наявність будь-яких з цих обставин. Єдине звернення до правоохоронного органу, копія якого є у справі, стосується перешкод у доступі в квартиру працівника БТІ, а не самого Позивача. (а.с. 9)

За таких обставин ані вимоги про зобов'язання Відповідача не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, ані його вимоги про вселення також задоволенню не підлягають.

З урахуванням часткового задоволення позову з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 321, 358, 360, 364, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового Кодексу, статтями 3,10, 31-32, 57-60, 118, 119, 169, 208-209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити наступний порядок користування співвласниками квартирою АДРЕСА_1

- виділити співвласнику ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 15,0 квадратних метрів;

- виділити співвласнику ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 18,1 квадратних метрів;

- залишити у спільному користуванні обох співвласників квартири наступні приміщення: коридор площею 12,3 квадратних метрів, кухня площею 8,3 квадратних метрів, ванна кімната площею 2,9 квадратні метри, вбиральня площею 1,1 квадратний метр, вбудована шафа площею 0,6 квадратних метрів та балкон площею 0,83 квадратних метрів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: