АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2139/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заробітної плати в розмірі, яка існувала до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системи та розмірів оплати праці в сторону зменшення, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 р. ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2016 р. рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області було визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни істотних умов праці ОСОБА_6, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під логіном та паролем ОСОБА_6, що потягло за собою зменшення розміру оплати праці. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видання наказу від 02 жовтня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки без її згоди. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видання наказу №Э.СS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки без її згоди. Скасовано наказ №Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 р. «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно ОСОБА_6 Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки. Скасовано наказ №Э.СS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки. Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» виключити ОСОБА_6 зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку). Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» поновити працівнику ОСОБА_6 попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під її логіном та паролем з наданням робочого місця. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно, виходячи з середнього заробітку ОСОБА_6 до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці ОСОБА_6 в сумі 28 751,55 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриваБанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 р. рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно та в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 гри. - змінено, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно в розмірі 13 282,88 грн., в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн. - відмовлено. В решті рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 р. - залишено без змін.

Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» не поновив попередні умови праці позивачу і надалі продовжує недонараховувати їй заробітну плату, яка існувала в неї за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системами та розмірами оплати праці, а це 295,30 грн. в день (8 859 грн. в місяць). А також, за період з 01 лютого 2016 р. по 29 квітня 2016 р. вона відпрацювала 60 робочих днів. До цих 60 робочих днів необхідно додати по 5 перших пять днів тимчасової непрацездатності із кожних 2-х лікарняних (всього 10 днів) за які, у відповідності до положень п. 2 постанови КМУ №1266 від 26 вересня 2001 р., сума страхових виплат застрахованій особі за кожні 5 перших днів тимчасової непрацездатності мало здійснюватися за рахунок роботодавця - відповідача у справі.

Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» мав оплатити їй за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку без попередження системами та розмірами оплати праці, а це 295,30 грн. в день (8 859,00 грн. в місяць) - 70 робочих днів (60 тих, які вона перебувала на роботі + 10 перших днів лікарняних) внаслідок чого за період з 01 лютого 2016 р. по 29 квітня 2016 р. суму в розмірі 20 671 грн., тоді як на сьогоднішній день за вказаний проміжок часу відповідач не оплатив їй взагалі ніякої суми за відпрацьовані нею робочі дні.

ОСОБА_6 стверджує, що вона весь час виконувала свою роботу добросовісно, ніяких проступків та порушень трудової дисципліни не допускала але тим не менше піддалася утискам з боку роботодавця, це повязує з тим, що в кінці вересня 2015 р. нею на адресу відповідача була направлена довідка про вагітність, після якої вона і стала відчувати упереджене ставлення до себе, тому такі неправомірні дії відповідача вона повязує з обставиною своєї вагітності. Відповідач незважаючи на наявне судове рішення, яким відновлено її законні права та інтереси і надалі ігнорує судове рішення постановлене іменем України, і надалі продовжує порушувати її законні права та інтереси.

Посилаючись на викладене ОСОБА_6 просила суд визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни істотних умов праці відносно неї і які виразилися у зміні в односторонньому порядку без попередження розміру оплати праці в сторону зменшення, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь різницю недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 р. по 29 квітня 2016 р. включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у неї до моменту зміни банком істотних умов праці в односторонньому порядку в сумі 20 671 грн., завдану їй моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 р. позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6, 10 червня 1988 р. н., жительки АДРЕСА_1, різницю недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 р. по 29 квітня 2016 р. включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у ОСОБА_6 до моменту зміни ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов праці ОСОБА_6 в односторонньому порядку в сумі 20 671 грн. та судових витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн., а всього стягнути 23 671 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати дане рішення, в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення ОСОБА_6 та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_6, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 р. по 29 квітня 2016 р. в сумі 20 671 грн., суд першої інстанції вважав їх обґрунтованими, так як відповідачем в односторонньому порядку були змінені істотні умови праці позивача, що потягло за собою зменшення розміру оплати праці, на час вирішення спору, відповідач не поновив попередні умови праці і надалі продовжує недонараховувати позивачу заробітну плату, яка існувала в неї за діючими до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системи та розрахунку оплати праці.

Вимоги позивача, в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці та стягнення моральної шкоди, суд вважав такими, що не підлягають до задоволення, так як вказані дії носили разовий характер та судовим рішення від 25 лютого 2016 р. їх було визнано неправомірними, також даним рішенням на користь позивача уже була стягнута моральна шкода у розмірі 5 000 грн., що, за висновками суду, є справедливою сатисфакцією порушеного права позивача, окрім того позивач у даному позові обґрунтовує позовні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди, тими ж самими обставинами, за яких було ухвалене рішення суду від 25 лютого 2016 р.

Крім того, судом, за наявності договору про надання правової допомоги адвокатом, акту виконаних робіт, квитанції про сплату послуг адвоката та розрахунку наданих юридичних послуг, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Однак, повністю погодитись з висновками суду, в частині розміру стягнутої недоплаченої заробітної плати, зокрема за відпрацьований позивачем період та період непрацездатності, не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому у відповідності до ст. 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, предметом апеляційного розгляду, згідно апеляційної скарги відповідача, є рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 р. було задоволено позов ОСОБА_6 та визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни її істотних умов праці, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під логіном та паролем ОСОБА_6, що потягли за собою зменшення розміру оплати праці.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 02 жовтня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки без її згоди.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 03 грудня 2015 р. № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання ОСОБА_6 відпустки без її згоди.

Скасовано наказ № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 р. «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно ОСОБА_6

Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки.

Скасовано наказ № Э.CS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 р. про надання ОСОБА_6 відпустки.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити ОСОБА_6 зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку).

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» поновити працівнику ОСОБА_6 попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця;

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці в сумі 28 751,55 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 р., залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 р., рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 р. в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно, виходячи з середнього заробітку ПАТ КБ «ПриватБанк» до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці ОСОБА_6 в сумі 28 751,55 грн. було змінено, а в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3000 грн. скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн. відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 р. по 31 січня 2016 р. включно в сумі 12 720,54 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

При вирішенні даного спору, судом першої інстанції встановлено, що відповідач, у виконання приведених судових рішень, не поновив позивачу попередні умови праці та продовжує недораховувати їй заробітну плату, яка існувала до моменту зміни в односторонньому порядку відповідачем без попередження системи та розміру оплати праці позивача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При цьому суд правомірно дійшов висновку, що, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені, зокрема судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 р., з урахуванням вимог Постанови КМУ від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та Порядку «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2001 р. N 1266 та розяснення Міністерства соціальної політики України від 16 вересня 2015 р. N 523/18/99-15, було визначено для здійснення розрахунку: за робочі дні середньоденну заробітну плату ОСОБА_6, виходячи із заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, яка становить 282,4 грн. та за дні непрацездатності середньоденну заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для здійснення розрахунку, яка становить 106 050, 42 грн. (сума доходу ОСОБА_6 за період з 01 жовтня 2014 р. по 30 вересня 2015 р.) : 261 (кількість днів у періоді), 406,32 грн.

За спірний період, з урахуванням задоволених позовних вимог за наведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, відповідачем суду не було надано іншого належного розрахунку, виконаного відповідно до вимог діючого законодавства.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано в розрахунок не донарахованої відповідачем та відповідно недоотриманої заробітної плати позивачем поклав саме 282,4 грн. за відпрацьовані робочі дні та 406,32 грн. за час перебування на лікарняному.

Разом з тим, визначаючи розмір недоплаченої позивачу заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.02.2016 р. по 29.04.2016 р. позивач відпрацювала 60 робочих днів, за які до стягнення підлягає 16 944 грн., з розрахунку 60 х 282,40 грн., та у зв'язку з перебуванням двічі на лікарняному, відповідач повинен оплатити їй 10 днів непрацездатності з розрахунку 406,32 х 10 = 4 063,20 грн., а всього 21 007,20 грн.

Проте, висновок суду першої інстанції, щодо покладення в розрахунок 60 відпрацьованих робочих днів та 10 днів непрацездатності, які підлягають до оплати за рахунок роботодавця, не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, які регулюють дані правовідносини, виходячи з наступного.

Так, звертаючись в суд з позовом позивач визначила спірний період з 01.02.2016 р. по 29.04.2016 р.

За вказаний період позивач відпрацювала, згідно до наданого нею розрахунку, з 17.02.2016 р. по 29.02.2016 р. 9 робочих днів; з 01.03.2016 р. по 31.03.2016 р. 22 робочих дні; з 01.04.2016 р. по 14.04.2016 р. 10 робочих днів. Всього 42 дні. (а. с. 11).

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця недоплаченої їй заробітної плати за відпрацьований період у 42 робочих дні, яка становить 11 860,08 грн. (42 х 282,4 грн. = 11 860,08 грн.)

Однак, суд першої інстанції в основу розрахунку поклав не робочі, а календарні дні та у відпрацьований позивачем період включив 17 вихідних, у зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає зміні.

Крім того, згідно до листків непрацездатності, за вказаний період позивач двічі перебувала на лікарняному, з урахуванням вихідних днів, з 06.02.2016 р. по 16.02.2016 р., з відміткою «загальне захворювання», безперервно 11 днів; з 15.04.2016 р. по 19.08.2016 р., з відміткою «вагітність та пологи», що за спірний період склало з 15.04.2016 р. по 29.04.2016 р. безперервно 15 днів. Всього 26 днів.

Відповідачем суду першої інстанції, в підтвердження його заперечень проти позову, не було надано, виконаного згідно до вимог діючого законодавства, з урахуванням рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 р. зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 р., розрахунку заборгованості за час непрацездатності позивача.

Тому суд першої інстанції, з урахуванням продовження порушення прав позивача, на наявних у справі доказах, дійшов висновку відносно того, що в розрахунок коштів, які підлягають стягненню з роботодавця за перших п'яти днів тимчасової непрацездатності слід покласти середньоденну заробітну плату в розмірі 406,32 грн. та, що за двома листками непрацездатності необхідно стягнути 4 063,20 грн. (10 днів х 406,32 грн. = 4 063,20 грн.).

Проте, з даними висновками, в частині другого лікарняного листа, виданого у зв'язку з вагітністю та пологами, погодитись не можна, так як Законом України, від 23.09.1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» не передбачено оплату перших пяти днів непрацездатності у зв'язку з вагітністю за рахунок коштів роботодавця.

Так ст. 20 даного Закону визначає види матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності до яких, зокрема відносить і допомогу по вагітності та пологах.

Згідно до ст. 25 Закону, яка регламентує умови надання і тривалість виплати допомоги по вагітності та пологах, допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

У зв'язку з приведеним, стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок роботодавця підлягає перших п'яти днів тимчасової непрацездатності позивача за листком непрацездатності від 16 лютого 2016 р., що становить 2 031,60 грн. (5 днів х 406,32 грн. = 2 031,60 грн.).

Всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 11 860,08 грн. + 2 031,60 грн. = 13 891,68 грн. 864,09 грн. (сплачені відповідачем кошти за спірний період) = 13 027,59 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці та стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржувалося.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував те, що позивачу вже була нарахована заробітна плата за спірний період у розмірі 3 661,20 грн., що при задоволенні позовних вимог в цій частині є подвійним стягнення, то воно є безпідставним, так як ніяких надходжень на зарплатну картку позивача за спірний проміжок часу з боку відповідача не було, що і було встановлено судом при вирішенні спору.

В свою чергу суд апеляційної інстанції, за результатами апеляційного перегляду, при здійснені розрахунку, врахував те, що за спірний період позивач отримала 864,09 грн. та відрахував їх від нарахованої до стягнення суми.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду, в частині розміру стягнутої різниці недоплаченої позивачу заробітної плати за період з 01.02.2016 р. по 29.04.2016 р. включно, до зміни з 20 671 грн. до 13 027,59 грн., а всього з 23 671 грн. до 16 027,59 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року змінити, зменшивши суму стягнутої з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 різниці недоплаченої їй заробітної плати за період часу з 01 лютого 2016 року по 29 квітня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у ОСОБА_6 до моменту зміни ПАТ КБ «Приватбанк» істотних умов її праці в односторонньому порядку з 20 671 грн. до 13 027,59 грн., а всього з 23 671 грн. до 16 027,59 грн.

В іншій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :