Провадження №2/760/4745/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.,
розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янський РВ ДМС в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 79 у буд. № 4 по вул.. Єреванська у м. Києві.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач проживає у АДРЕСА_1. Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим 01.06.1999 р. приватним Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 2361, та зареєстрованого в КМБТІ 04.08.1999 р. в книгу № д. 498-86 за реєстровим № 2352.
Вказує, що у 2012 р. до позивача звернулася його співробітниця - ОСОБА_2 з проханням терміново її зареєструвати на деякий час в належній йому квартирі без фактичного проживання. Реєстрація їй була, необхідна для вирішення побутових питань. Відтак, 20 березня 2012 р. Позивач, будучи людиною великодушною та чуйною, зареєстрував останню в належній йому на праві приватної власності квартирі. Відповідачка обіцяла позивачу знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою на першу вимогу власника.
Позивач зазначив, що після реєстрації в згадану вище квартиру відповідачка не вселялася, ніколи в ній не проживала, участі в її утриманні не приймала, особистих її речей в квартирі не має, і не з'являлася за місцем реєстрації, іншими словами, право користування цією квартирою в неї фактично це виникла. Вже понад рік позивач неодноразово попереджав Відповідачку про необхідність зняття її з реєстрації в квартирі за вказаною адресою.
Між тим, відповідачка ухиляється знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, посилаючись на брак часу, жодним чином на вимоги позивача не реагує і до сих пір залишається формально зареєстрованою в квартирі позивача, що підтверджується довідкою (Форма № 3), виданої ЖЕД-901 (структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва») від 2 квітня 2016 р. за вих. № 1282.
Позивач наголошує, ніяких перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачці не чинив. Остання не зверталася із заявами до житлового органу чи органів внутрішніх справ (національної поліції) за місцезнаходженням квартири з приводу вчинення перешкод в користуванні даною квартирою, що підтверджується листом Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 19.04.2016 р. та листом ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 06.06.2016 р.
Крім того, Відповідачка не цікавиться жилою площею, витрат по утриманню квартири та по оплаті комунальних послуг не несе, що вимагає додаткового фінансування з боку позивача. В зв'язку з чим позивач сплачує всі необхідні платежі, які нараховуються і на відповідачку.
Виходячи з того, що відповідачка в жилому приміщенні не проживає понад встановлений законом строк, залишивши його добровільно, забрала особисті речі та виїхав з квартири, витрат по утриманню квартири не несе, житлово-комунальні послуги також не сплачує, просить задовольнити позов.
Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримано у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
20.09.2016, 16.11.2016 відповідачка в судове засідання не з'явилася, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Представником Солом'янського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві до суду була подана заява про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справ, суд приходить до наступного висновку.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України).
Судом встановлено, що позивач проживає у АДРЕСА_1. Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим 01.06.1999 р. приватним Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 2361, та зареєстрованого в КМБТІ 04.08.1999 р. в книгу № д. 498-86 за реєстровим № 2352.
Згідно довідки форми №3 від 02.04.2016, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_2 (відповідачка).
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Ніяких перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачці не чинив. Остання не зверталася із заявами до житлового органу чи органів внутрішніх справ (національної поліції) за місцезнаходженням квартири з приводу вчинення перешкод в користуванні даною квартирою, що підтверджується листом Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 19.04.2016 р. та листом ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 06.06.2016 р.
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є добровільність виїзду громадянина в інше місце проживання та не проживання у жилому приміщенні понад шести місяців, такі данні підтверджуються належними та допустимими доказами, які відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних у судовому засіданні як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерті.
Разом з тим, суд звертає увагу на те що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Отже, відповідачка, будучи зареєстрованою в жилому приміщенні, там не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє.
В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» /з наступними змінами / роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у суду є всі підстави визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 98 по просп. Комарова Космонавта, в м. Києві.
Керуючись ст.ст. 15 ч.1,16, ч. 1 ст.20 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3,4,ч.1 ст.10,ч.ч.1,2 ст.11,57-60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янський РВ ДМС в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 79 у буд. № 4 по вул.. Єреванська у м. Києві
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова