Провадження номер 2/741/527/16
Єдиний унікальний номер 741/1286/16
РІШЕННЯ

іменем України

17 жовтня 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, третя особа ОСОБА_4, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по вул. Гоголя, 143, у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані мати позивача ОСОБА_5 та сам позивач ОСОБА_2. 02 червня 2005 року померла мати позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із фактично належної їй 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. За два роки до смерті ОСОБА_5 тяжко хворіла, тому позивач забрав її проживати до свого будинку, здійснював догляд за нею, купував ліки та продукти харчування, здійснив поховання та релігійні обряди, коли вона померла. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала позивачеві та його брату ОСОБА_4. Коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, то отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Крім того, позивач звертався до відділу державної реєстрації, щоб зареєструвати право власності на 1/2 частини житлового будинку, яка належить йому як учаснику ліквідованого колгоспного двору, але також отримав відмову у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а саме: у майні колгоспного двору, яке належало його учасникам на праві спільної сумісної власності. Саме тому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання рахом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання за ним права власності на 1/2 частини житлового будинку як спадкоємцем за заповітом після смерті матері та на 1/2 частини як учасником ліквідованого колгоспного двору.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви, та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не зявився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, у якій зазначив, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та просив справу розглянути в його відсутність.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_6 дав показання, що він є сусідом позивача та йому достовірно відомо, що мати позивача ОСОБА_5 тривалий час до своєї смерті проживала в будинку ОСОБА_2, тому що була тяжко хвора. Позивач доглядав за нею.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дав показання, що він є жителем с. Володькова Дівиця, давно товаришує з позивачем. Свідку достовірно відомо, що декілька років до своєї смерті мати позивача ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_2 у його будинку, вона тяжко хворіла, тому син доглядав за нею, проводив поховання та релігійні обряди після її смерті.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що в домоволодіння, розташованому за адресою: вул. Гоголя, 143, с. Червоні Партизани (нині с. Володькова Дівиця) Носівського району Чернігівської області відноситься до типу колгоспного двору, станом на 15.04.1991 зареєстрованими у ньому значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виконкому Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1281 від 11 серпня 2016 року (а. с. 9).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як членам колишнього колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку № 143 по вул. Гоголя у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області.

02 червня 2005 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту (а. с. 8).

Отже, спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за заповітом.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитаних у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Установлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для ОСОБА_2 юридичне значення, адже дозволить йому реалізувати свої спадкові права.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1699/02-31 від 19 вересня 2016 року (а. с. 13).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тому що державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням відділу державної реєстрації Носівської РДА №315/16 від 26.08.2016 р. (а. с. 14).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 143 по вул. Гоголя у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 10-12).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт постійного проживання ОСОБА_2, 03 лютого 1962 року, разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, тобто 02 червня 2005 року, за адресою: вул. Лугова, 6, с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 02 червня 2005 року, право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по вул. Гоголя, 143, вартістю 40123,50 грн., який складається з власне жилого будинку «А», веранди «а», ганку «а1», сараю «В», гаража «Г», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 56,2 кв. м житловою площею 20,3 кв. м інвентаризаційною вартістю 80247 грн.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як учасником ліквідованого колгоспного двору, право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по вул. Гоголя, 143, вартістю 40123,50 грн., який складається з власне жилого будинку «А», веранди «а», ганку «а1», сараю «В», гаража «Г», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 56,2 кв. м житловою площею 20,3 кв. м інвентаризаційною вартістю 80247 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий