Справа № 450/3429/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/3172/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Ніткевича А.В.,

суддів Мікуш Ю.Р., Палишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою.

В обґрунтування вимоги посилається на те, що 23.09.2011 року рішенням Підберізцівської сільської ради їй передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою с.Підберізці, вул. Шевченка, 42 «а», а також земельну ділянку площею 0,0167 га для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, відповідно до вказаного рішення їй та відповідачці залишено у спільному користуванні земельну ділянку площею 0,00331 га для проходу до криниці.

Із земельною ділянкою, виділеною позивачці, межує земельна ділянка відповідачки, яка знаходиться за адресою с. Підберізці, вул. Шевченка, 42.

Відповідач по справі самовільно захопила частину земельної ділянки, яка передана у власність позивача та незаконно користується нею, звільняти її категорично відмовляється, частина самовільно захопленої земельної ділянки становить 0,0074 га.

Виходячи з наведеного просила усунути перешкоди в користуванні належної їй земельної ділянки в розмірі 0,25 га, що знаходиться за адресою с.Підберізці, вул. Шевченка, 42«а», шляхом зобов'язання відповідача звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки в розмірі 0,0074 га.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою в розмірі 0,25 га, що знаходиться за адресою с. Підберізці, вул.Шевченка, 42«а», шляхом зобов'язання відповідача звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки в розмірі 0,0074 га. відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення мотивовано судовим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.04.2011 року, яким проведено реальний розподіл будинковолодіння № 42 по вул. Шевченка у с. Підберізці, з урахуванням поділу земельних ділянок та залишенням криниці і земельної ділянки № 1 у спільному користуванні.

На думку апелянта, таке рішення не має жодного відношення до даного спору.

Просить врахувати, що рішення Підберізцівської сільської ради про передачу їй земельної ділянки прийнято 23.09.2011 року, тобто після ухвалення рішення Апеляційним судом Львівської області.

Також, покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експертизи № 07/15 від 05.06.2015 року, за яким фактичний розмір належної позивачці земельної ділянки не відповідає розміру (площі), що встановлена рішенням Підберізцівської сільської ради № 46 від 23.09.2011 року.

Стверджує, що експертом встановлено самовільне захоплення відповідачем частини її земельної ділянки, яка виділена їй у власність рішенням сільської ради.

Звертає увагу, що місцевий суд застосував розяснення, які стосуються категорії спорів про визнання права власності на земельну ділянку та ніяким чином не стосуються правовідносин про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідачки ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що факту захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_5 у ОСОБА_2 не встановлено, земельна ділянка ОСОБА_5 відповідає геометричним розмірам, встановленим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2011 року у справі № 22-ц/354/11, що свідчить про відсутність підстав вважати, що право позивача на користування землею порушуються відповідачем.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з наступного.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. ОСОБА_6 України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_2 покликалась на те, що відповідач по справі самовільно захопила частину земельної ділянки, яка передана їй у власність та незаконно користується нею, звільняти її категорично відмовляється.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 46 від 23.09.2011 року передано ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також присадибну земельну ділянку площею 0,0167 га для ведення особистого селянського господарства, при цьому залишено жителям ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спільному користуванні земельну ділянку площею 0,00331 га для проходу до криниці (а.с. 3).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 07/15 від 05.06.2015 року встановлено, що фактичний розмір (площа) належної ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: с. Підберізці, вул. Шевченка. 42-а, не відповідає розміру (площі), що встановлений рішенням Підберізцівської сільської ради № 46 від 23.09.2011 року. Площа (розмір) земельної ділянки за адресою: с. Підберізці, вул. Шевченка. 42-а, яка фактично знаходиться в користуванні ОСОБА_2 становить 0,2489 га., цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,0167 га - для ведення особистою селянською господарства. Площа (розмір) земельної ділянки за адресою: с. Підберізці, вул. Шевченка, 42, яка фактично знаходиться в користуванні ОСОБА_5 становить 0.2510 га. Конфігурацію з площею земельної ділянки за адресою: с. Підберізці, вул. Шевченка, 42, якою фактично користується ОСОБА_5 вказано в додатку до висновку № 4, план території фактичного використання земель, ділянка № 2, а її фактична площа становить 0,2519 га. (а.с. 37-42).

Надаючи роз»яснення по суті висновку експерт ОСОБА_7 повідомив, що визначав розмір земельних ділянок, якими користуються позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5, по фактичному використанню цих земельних ділянок сторонами. Враховуючи розміри земельних ділянок, можна дійти висновку, що відповідач ОСОБА_5 захопила частину земельної ділянки ОСОБА_2, проте, вказати у якому саме місці він не може, оскільки земельні ділянки не приватизовані, фактичні межі таких не визначені.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником державного акта, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Таким чином, відповідно до вказаних правових норм право власності ОСОБА_2 на надану їй рішенням сільської ради земельну ділянку виникло б з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

З технічної документації із землеустрою, представленої позивачем як доказ того, що нею розпочато процедуру реалізації рішення Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 46 від 23.09.2011 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок в с. Підберізці» вбачається, що ОСОБА_1 встановлення та узгодження межі земельної ділянки, що передається позивачеві, жодним суміжним землекористувачем не підписувалися, що свідчить про те, що межі земельної ділянки пропонованої для передачі позивачеві у власність органом місцевого самоврядування не узгоджені.

Таким чином, на підтвердження правомірності своїх позовних вимог щодо необхідності зобовязання відповідача звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, позивач не надала суду правовстановлюючі документи на належні їй на праві власності земельні ділянки, оскільки рішення Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 46 від 23.09.2011 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок в с. Підберізці» реалізоване нею не до кінця.

В свою чергу, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2011 року у справі № 22-Ц/354/11, крім іншого, проведено реальний розподіл будинковолодіння № 42 по вул. Шевченка у с. Підберізці, Пустомитівського району, Львівської області, застосовано до розподілу будинку варіант 1 Таблиці № 1 додатку 1 та до розподілу земельної ділянки варіант 1 таблиці № З, додатку 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2007 р. №880, а саме виділено ОСОБА_2: приміщення, літера 1-4, площею 11 кв.м.; приміщення, літера 1-5 площею 4,1 кв.м.: приміщення, літера 1-6 площею 13 кв.м.; приміщення коридора, літера 1-І, площею 5,5 кв.м.; східці, літера а: сарай, літера Б: ворота, літера І, хвіртку, літера 2: у користування земельну ділянку № 2 з геометричними розмірами сторін за ходом годинникової стрілки по периметру, в метрах: 11.80: 20.25: 42.40: 10.40: 0.60: 0.00: 20.03; 84.55: 11.07: 17.00; 14.10: 8.00; 9.00: 2,00: 3,00 площею 2501.6 кв.м.; земельну ділянку № 4 з геометричними розмірами сторін заходом годинникової стрілки по периметру, в метрах: 12.25: 6.00: 3.00: 2.00: 8.00: 7.00: 3.00; по житловому будинку; 3.00: площею 165.0 кв.м., а разом 2666.6 кв.м.; огорожу по периметру цих земельних ділянок.

ОСОБА_5 виділено: приміщення, літера 1-2. площею 16.5 кв.м.: приміщення, літера 1-3. площею 9.3 кв.м.: літню кухню В: в користування земельну ділянку № 3 з геометричними розмірами сторін за ходом годинникової стрілки по периметру, в метрах: 3.00: по житловому будинку: 3.00: 15.60: 17.00: І 1.07; 84.55: 21.57: 88.88; 20.00; 22.54: 14.44: 5,00 площею 2460.3 кв.м.: огорожу по периметру цієї земельної ділянки.

У спільному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_5 залишено криницю та земельну ділянку площею 33.1 кв.м., з геометричними розмірами сторін за ходом годинникової стрілки по периметру, в метрах: 7,00: 8,90: 2.00: для проходу і користування криницею (а.с. 28-29).

Разом з цим, стаття 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає, що самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації.

Відповідно до висновку комісії з питань АПК, земельних відносин, адміністративно територіального устрою та екології від 10.02.2016 року, факту захоплення частини земельної ділянки громадянкою ОСОБА_5 у ОСОБА_2 Л,С. не встановлено. Земельна ділянка ОСОБА_5 відповідає геометричним розмірам, встановленим згідно рішення апеляційного суду від 11.04.2011 року (а.с. 127).

Таким чином, судова колегія приходить висновку про те, що всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, позивач не надала суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду про відсутність підстав вважати, що право позивача на користування землею порушується відповідачем, відтак вимога позивачки про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою до задоволення не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_8