ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року суддя Фастівського міськрайонного Київської області ОСОБА_1, розглянувши заяву представника ПАТ «Ідея Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2016 року до суду надійшла заява представника позивача ПАТ «Ідея Банк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет застави транспортний засіб HYUNDAI I30, 2013 року випуску, колі сірий, номер шасі (кузова, рами) TMAD251AAEJ149041, новий реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, і знаходиться у нього або в інших осіб;

та вилучення транспортного засобу HYUNDAI I30, 2013 року випуску, колі сірий, номер шасі (кузова, рами) TMAD251AAEJ149041, новий реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, і знаходиться у нього або в інших осіб та передачі вилученого транспортного засобу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк».

Свою заяву мотивує тим, що в забезпечення виконання зобовязань по сплаті кредиту між ОСОБА_3 та позивачем ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу. Відповідач ОСОБА_3 без згоди позивача здійснив відчуження транспортного засобу ОСОБА_4. Тому, з метою запобігання неможливості виконання рішення у разі задоволення позову позивач змушений звернутися до суду з даною заявою.

Перевіривши заяву, матеріали справи, суд вважає, що заява позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Згідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ухвали суду від 21 вересня 2016 року провадження у даній справі відкрито.

Як вбачається з даних територіального сервісного центру № 3244 Регіонального сервісного центру в Київській області Міністерства внутрішніх справу України спірний автомобіль з 23.12.2014 року належить громадянину ОСОБА_4.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами дійсно виник спір про право.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до обраного позивачем виду забезпечення позову судом, у такому разі, фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, оскільки про це йдеться в позовних вимога позивача, що суперечить роз'ясненням Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та встановленим нормам ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Закон, передбачаючи такий вид (спосіб) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 152 ЦПК України), поряд з цим передбачає також самостійним способом забезпечення позову передачу речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам (п. 7 частини першої ст. 152 ЦПК України), що фактично є нічим іншим, як обмеженням права користування спірним майном.

Таким чином, із викладеного випливає, що п. 1 частини першої ст. 152 ЦПК України має стосуватися арешту без передачі речі іншій особі, тобто без позбавлення відповідача права володіння і користування майном. А отже, в цьому випадку йде мова про арешт майна шляхом заборони його відчуження.

Суд вважає, що заборона відчуження автомобіля унеможливить його продаж ОСОБА_4 до вирішення спору між сторонами по суті.

Заява ПАТ «Ідея Банк» про забезпечення позову в частині вилучення у ОСОБА_4 та передачу на зберігання автомобіля ПАТ «Ідея Банк» задоволенню не підлягає оскільки, жодних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду не наведено. Більше того, шляхом задоволення вказаної частини заяви позивач фактично просить суд ухвалити рішення по суті, що є процесуально недопустимим.

Керуючись ст. ст. 151-153,209 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея банк» задовольнити частково.

Накласти арешт та заборонити відчуження автомобіля HYUNDAI I30, 2013 року випуску, колі сірий, номер шасі (кузова, рами) TMAD251AAEJ149041, новий реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2/А в смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область, який належить йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 654736 від 23.12.2014 року.

У задоволенні заяви про забезпечення позову в частині вилучення у ОСОБА_4 автомобіля та передачу автомобіля на зберігання заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити до Головного управління Національної поліції України в Одеській області та Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області.

Виконання ухвали доручити Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області.

Строк предявлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

СУДДЯ