Справа № 428/9583/15-ц
Провадження №2/428/417/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю ,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю , мотивуючи вимоги тим , що з 03.10.2000р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 03.10.2012р. батько позивача ОСОБА_1 продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, де став мешкати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1. Грошові кошти, які були отримані батьком позивача від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним позивачу ОСОБА_1 для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку. 16.11.2012р. позивач ОСОБА_1 особисто за подаровані йому батьком грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а отже зазначена квартира є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1. Оскільки відповідачка ОСОБА_4 заперечує факт приватної власності позивача ОСОБА_1 щодо вищевказаної квартири, то наразі між сторонами існує спір, а тому позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що з 03.10.2000р. він з відповідачкою ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 03.10.2012р. його батько ОСОБА_5 продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 за 13000 доларів США та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, оскільки йому було важко приїжджати до м. Сєвєродонецька до свого єдиного сина, він хотів мешкати ближче. Таким чином, після продажу своєї квартири його батько став мешкати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка йому належить на праві приватної власності, оскільки дана квартира розташована на першому поверсі та батькові подобалось там жити. Грошові кошти, які були отримані його батьком від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним позивачу ОСОБА_1 для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку для власних потреб. 16.11.2012р. він особисто за подаровані йому батьком грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за 13000 доларів США. Після її придбання в квартирі ніхто не мешкав і не мешкає. Зазначена в договорі купівлі-продажу вартість квартири - це вартість визначена БТІ і вона завжди є меншою ніж фактично домовлена ціна між сторонами. Відповідачка ОСОБА_4 знала про придбання вищевказаної квартири, була присутньою у нотаріуса та писала письмову заяву, що не заперечує проти її придбання. Тому, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав пояснення позивача ОСОБА_1 та просив задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що факт спільного придбання спірної квартири підтверджується самим договором купівлі-продажу квартири, в якому зазначено про згоду дружини на придбання вищевказаної квартири. Це свідчить про придбання квартири за спільним рішенням та за спільні кошти. Однак, на час придбання квартири відповідачка ОСОБА_4 не працювала, грошові кошти були у сім'ї у вигляді заощаджень. Крім того, позивачем ОСОБА_1 не підтверджено факту отримання грошових коштів від його батька, а ціна придбаної квартири зазначено в нотаріально посвідченому договорі у національній валюті і аж ніяк не у доларах США. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 03.10.2012р. він продав свою власну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 за 13000 доларів США та переїхав до м. Сєвєродонецька Луганської області, оскільки йому було важко приїжджати до м. Сєвєродонецька до свого єдиного сина, він хотів мешкати ближче та інших родичів крім сина він не має. Після продажу своєї квартири він став зареєструвався та став мешкати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить його синові ОСОБА_1 на праві приватної власності, оскільки дана квартира розташована на першому поверсі та йому подобалось там жити. Власного житла у м. Сєвєродонецьку Луганської області він не мав та не має. Грошові кошти, які були отримані ним від продажу належної йому квартири у м. Луганську були подаровані ним його синові - позивачу ОСОБА_1 для придбання нерухомості у м. Сєвєродонецьку для власних потреб, оскільки син у нього єдиний, а грошові кошти власне йому не були потрібні. 16.11.2012р. його син ОСОБА_1 особисто за подаровані йому грошові кошти купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Після її придбання в квартирі ніхто не мешкав і не мешкає.

Заслухавши пояснення сторін, свідка , дослідивши письмові докази , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю дружини , чоловіка є майно набуте нею , ним за час шлюбу , але за кошти , які належали їй , йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильною, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям. У зв'язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені правові висновки містить постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.12.2015р. у справі №6-264цс15.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 03.10.2000р. жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганська , актовий запис №473 , 03.10.2000р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 одружились, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_4. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно №41866210 від 06.08.2015р., квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5, яка належала ОСОБА_5 перейшла у власність ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, реєстр №1718, 03.10.2012р. Абакумова В.В. приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу. Відповідно до копії дублікату договору купівлі-продажу серії НАО 157915, посвідченого 16.11.2012р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., ОСОБА_1 придбав у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53590095 від 19.02.2016р., квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_1 по 1/2 частки. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» №551 від 18.02.2016р., ОСОБА_5, 1947р.н., мешкає в АДРЕСА_2та зареєстрований з 01.12.2012р. по теперішній час.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 дійсно продав квартиру, яка належала йому на праві власності , що розташована за адресою: АДРЕСА_5 за ціною 13000 доларів США і віддав отримані від продажу квартири грошові кошти своєму синові для придбання ним нерухомості у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Через незначний проміжок часу (один місяць) позивач ОСОБА_1 придбав за отримані ним від батька гроші квартиру , що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Таким чином , у судовому засіданні встановлено , що позивач ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за особисті кошти , які він отримав від батька, який продав свою особисту квартиру, і зазначена квартира є особистою власністю позивача ОСОБА_1. Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні не надав доказів , які би підтверджували фінансову участь відповідачки ОСОБА_4 у придбанні спірної квартири та спростовували би твердження позивача , що спірна квартира придбана за його особисті гроші.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, поясненнях свідка, а тому позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10 , 11 , 12 , 27 , 31 , 57 , 60 , 199 , 212-215 , 223 ЦПК України, ст.328 ЦК України , ст.57 СК України , суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю, задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , яка є однокімнатною квартирою (загальною площею - 33,5кв.м. та житловою площею 16,7кв.м.) на другому поверсі п'ятиповерхового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя