Номер провадження 22-ц/775/1299/2016 Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О..

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором кредиту

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2016 року ,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 21 лютого 2006 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит в розмірі 54232,50 грн. до 20 лютого 2011 року. В забезпечення виконання зобовязання між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Відповідач не виконував зобовязання щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 1 жовтня 2015 року в сумі 76458,67 грн., яку просили стягнути солідарно.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором кредиту задоволені частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: 4302, 57 грн. заборгованість за кредитом; 0,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, загальну суму 4303, 07 грн. за кредитним договором від 21 лютого 2006 року станом на 01 жовтня 2015 року; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, з кожного по 275,60 грн., на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору, а всього 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», просили скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з пені та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості по пені, нарахованої до 13 квітня 2014 року, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки суд в цій частині ухвалив рішення без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неправильно застосував норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині того, що не підлягає стягненню пеня, нарахована лише з 14 квітня 2014 року.

В судове засіданні апеляційного суду сторони не зявивлись.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлені належним чином рекомендованим листом з повідомленням, про що свідчать відомості про відстеження пересилання поштових відправлень

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Апеляційний суд вважає що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у стягненні заборгованості по пені, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за яким забороняється стягувати заборгованість по пені, яка утворилась із 14 квітня 2014 року.

При цьому судом було встановлено, що позивач за договором від 21 лютого 2006 року надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 54232, 50 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,32 % на місяць за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 20 лютого 2011 року, за договором поруки від 21 лютого 2006 року, ОСОБА_2 зобовязалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, станом на 01 жовтня 2015 року заборгованість склала 76458, 67 грн., з яких: 4302, 57 грн. заборгованість за кредитом; 0,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 72155, 57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 28 серпня 2013 року по кредиту проведена реструктуризація,, тіло кредиту склало 5000 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 16 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ.

З копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк..спр.15-17), а в подальшому - м. Краматорськ вул. Скрипніка, 9 (арк..спр.25).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована пеня, починаючи з 20 березня 2006 року та станом на 1 жовтня 2015 року заборгованість по пені склала 72155,57 грн. (арк..спр.3-6).

Отже висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі з посиланням на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

В той же час не відповідають обставинам справи доводи апеляційної скарги про наявність заборгованості по пені станом на 13 квітня 2014 року в сумі 37393,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (арк..спр.47, 63) 28 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №КТН3АК08220012 від 21 лютого 2006 року, за п.1.1 якої сторони узгодили, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 37079,84 грн., а саме відсотки у розмірі 0,00 грн., комісія у розмірі 17040,03 грн., пеня в розмірі 20039,81 грн.

З розрахунку заборгованості за спірним договором станом на 13 квітня 2014 року виходить, що загальна сума нарахованої пені складає 37393,94 грн., вона нарахована за період з 16 серпня 2011 року і станом на час укладання додаткової угоди 28 серпня 2013 року її розмір склав 20822,03 грн., який не було відраховано після укладання додаткової угоди.

На підставі ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Додаткова угода, укладена між сторонами, не оспорена, недійсною не визнана, отже підлягає виконанню сторонами.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір заборгованості по пені станом на 13 квітня 2014 року, складе 17354,13 грн. із розрахунку 37393,94 - 20039,81.

Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З умов договору поруки №КТН3АК08220012/1 від 21 лютого 2006 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 п.12 виходить, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором; за п.1.1 кредитного договору №КТН3АК08220012 кредитні кошти надаються на строк до 20 лютого 2011 року, тобто порука не припинилась.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності, ч. 3 - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В матеріалах справи відсутня заява відповідачів щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Отже відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного судом першої інстанції не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та зміни рішення в частині розміру судового збору.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1218 грн. (арк..спр.1).

Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги частково в сумі 17354,13 грн., судом першої інстанції позовні вимоги задоволені в сумі 4303,07 грн., загальна сума задоволених позовних вимог складе 21657,20 грн.

Отже, розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складе 345 грн., тобто з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі по 172,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 травня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та змінити в частині розміру судового збору.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 17354,13 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі по 172,50 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: