ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/713/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

Обставини справи:

28.07.2016 до суду звернулася ОСОБА_1 (далі Позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних. Свої вимоги, мотивує тим, що 27.09.2013 між нею та Відповідачем укладений договір позики. Відповідно до умов якого Позивач надав, а Відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 45000 грн., які зобовязувався повернути до 01.10.2014. До теперішнього часу Відповідач борг не повернув. У зв'язку з чим, просить стягнути з Відповідача на її користь суму в розмірі 75205,46 грн. з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат, а також витрати на правову допомогу та судовий збір.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_3 надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, оскільки Відповідач продовжує уникати добровільного відшкодування боргу.

Відповідач надав заяву про надання часу для підготовки до справи, однак в наступне судове засідання не з'явився про причини неявки не повідомив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів.

27.09.2013 сторони уклали договір позики на суму 45000 грн., та Відповідач надав розписку Позивачеві, як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань. Зокрема Відповідач зобовязувався повернути борг 01.10.2014.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі містять усі зазначені у ст. 1046 ЦК України умови, зокрема про отримання грошей із зобовязанням їх повернути, так як сторонами погоджено, що вказані кошти отриманні відповідачем у борг.

Належних та допустимих доказів щодо не укладення договорів позики, Відповідач не надав.

Судом також встановлено, що Відповідач у строки, передбачені ч.1 ст. 1049 ЦК України, не повернув борг і таких доказів, щодо повернення коштів, останній суду також не надав.

Термін прострочення сплати боргу за договором позики від 27.09.2013 визначено Позивачем з 01.10.2014 (що відповідає встановленому борговою розпискою строку повернення боргу) по червень (дати визначеної Позивачем), що складає відповідно 666 дні.

Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязало виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

За приписами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги Позивача про наявність боргових зобовязань є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку суми, що підлягає стягненню з Відповідача в рахунок повернення позики та застосування наслідків порушення грошового зобовязання, суд враховує наданий позивачем розрахунок та керується правилами диспозитивності визначаючи розмір заборгованості не виходячи за межі позовних вимог.

Визначаючи розмір індексу інфляції, суд також бере до уваги рекомендації його обрахунку, наведені в листі Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Отже з Відповідача на користь Позивача за договором позики від 27.09.2013 слід стягнути заборгованість в розмірі 75205,46 грн., що складається з:

- 45000 грн. основного боргу;

- 27742,17 грн. інфляційного збільшення суми боргу, що обраховано таким чином: 45000 * 161,65 % - 45000 = 27742,50 грн., що в межах заявлених вимог. При цьому використані такі значення: 45000 розмір заборгованості; 161,65% середній індекс інфляції встановлений Держкомстат України за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року (дата визначена Позивачем) (102,4 *101,9 *103,0 *103,1 *105,3* 110,8*114,0*102,2*100,4*99,0*99,2*102,3*98,7*102,0*100,7*100,9*99,6*101,0*103,5*100,1*99,8);

- 2463,29 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу, що обраховано таким чином: 45000 *3*666:365:100. При цьому використані такі значення: 45000 розмір основної заборгованості; 3 кількість відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та 666 кількість днів користування позикою.

Таким чином, з огляду на обставини справи, оскільки, Відповідач не виконує свої зобов'язання перед Позивачем за договором позики, сума грошових коштів не повернута, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості, в тому числі трьох відсотків річних та інфляційних витрат у розмірі визначеному Позивачем.

В силу ст. 11, 60 ЦПК України доказів зворотного Відповідачем не надано.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача на користь Позивача документально підтверджені судові витрати, а саме витрат по сплаті судового збору в розмірі 752,05 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору; та витрат на правову допомогу в розмірі 800 грн., яка заявлена в межах визначеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-VI, та підтверджується актом виконаних робіт (тривалість обумовлених робіт 2 години), угодою про представництво інтересів, додатком до угоди, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 27 вересня 2013 року у розмірі 75205 (сімдесят пять тисяч двісті п'ять) грн. 46 коп., з яких 45000 грн. основна заборгованість, 27742,17 грн. інфляційні витрати, 2463,29 - три проценти річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 752 (сімсот п'ятдесят дві) грн. 05 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 (вісімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4