АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Панченка М.М., Рейнарт І.М.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Задорожна ТетянаАндріївна,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Урсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Урсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на неналежне виконання позичальником свої зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_2 та її поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 64 640, 30 доларів США, що еквівалентно 1 480 520, 57 грн.

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ«Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором є припиненою, оскільки, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, Банк не звертався до нього з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором, за яким він виступає поручителем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки задоволено та визнано припиненими правовідносини між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 за договором поруки № 02-038/588 від 18.06.2007 року.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог Банку, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що строк дії кредитного договору не закінчився, та хоча і боржник не погашав кредит на протязі 3 років, це не дає підстав для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, строку позовної давності. Зазначав, що такі строки можуть застосовуватись до кожного окремого платежу окремо.

Посилався на те, що договір є обов'язковим до виконання.

Просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Задорожна Т.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності скаржника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 08-038/314 про надання невідновлювальної кредитної лінії.

За умовами договору Банк зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах визначених договором та додатковими угодами; надання кредиту буде здійснюватися окремим частинами, зі сплатою 13, 00 % процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 32 500, 00 дол. США; видача кредитних коштів проводитиметься протягом перших дванадцяти місяців з дати підписання цього договору; погашення траншів кредиту буде здійснюватися до 10-го числа кожного місяця, починаючи з липня 2008 року з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 17.06.2017 року.

Відповідно до пунктів 3.3.7. та 3.3.8. договору кредиту позичальник зобов'язалася сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.1.1., 2.4., 2.10. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; та своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1., 2.4. цього договору.

Згідно п. 4.5. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Позивач зобов'язання за договором виконав належним чином, проте, ОСОБА_2, належним чином умови договору не виконувала, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість перед Банком.

Належне виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося договором поруки № 02-038/588 від 18 червня 2007 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій за кредитним договором.

Суд першої інстанції, встановивши порушення ОСОБА_2 умов договору, а саме невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності для звернення до суду, а поруку визнав припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Договором кредиту сторони встановили строк дії договору до 17.06.2017, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів відповідно до погодженого графіку.

Крім того, сторони пунктом 4.5 кредитного договору погодили питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Оскільки, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 08.12.2009 року, та, враховуючи, що платежі повинні вноситись не пізніше десятого числа кожного місяця, а у разі невиконання позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 12.04.2010 року, та саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 12.04.2010, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак Банк звернувся до суду з даним позовом лише у січні 10.12.2015, тобто зі спливом строку позовної давності.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

ОСОБА_2 в районному суді, заперечуючи проти позовних вимог Банку, заявила про застосування строку позовної давності, як на підставу відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності не може застосовуватися до позовних вимог про повернення суми кредиту, оскільки це грошові кошти, які були отримані позичальником у банку у тимчасове користування, тому підлягають поверненню незалежно від строку позовної давності, не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, зазначено у статті 268 ЦК України, і вимога про повернення позики або кредиту у даний перелік не включена, а відтак, на правовідносини, які виникли між сторонами, у тому числі і стосовно повернення отриманих у кредит (позику) грошові кошти поширюються положення статті 257 ЦК України.

Посилання позивача на те, що позовна давність може застосовуватися тільки до кожного окремого щомісячного платежу, який не було сплачено позичальником, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки умовами договору кредиту сторони визначили строк та порядок дострокового повернення кредиту та процентів за користування ним у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки, ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим відповідно до п. 4.5. умов договору кредиту повинна була 12.04.2010 повністю повернути кредит та проценти за користування ним, і саме з вказаної дати у позивача виникло право на пред'явлення даного позову.

Колегія суддів вважає можливим не застосувати правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі 6-249цс15, про те, що позивач має право на отримання процентів за кредитом та пені за процентами у межах строку позовної давності на підставі ст. 599 та 1048 ЦК України, оскільки це суперечить правовим позиціям, зробленим Верховним Судом України при розгляді справ 6-990цс15, 6-1349цс15, згідно яких у разі зміни строку виконання основного зобов'язання, пропуску строку звернення до суду та подачі заяви про застосування строку позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, рішення про стягнення процентів за користування кредитом, який не підлягає стягненню з боржника, буде порушувати засади цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність судового рішення. У разі стягнення з позичальника у межах позовної давності процентів за користування кредитом, на отримання якого позивач втратив право у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, це буде підставою для стягнення з позичальника процентів і у майбутньому і без визначення конкретного строку, так як заборгованість за кредитом не погашена, або до погашення заборгованості по кредиту, у стягненні якої суд відмовив.

Оскільки, позивачем у апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду у повному обсязі та задоволення позовних вимог, тому колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 6.2. договору поруки, який укладено між банком та відповідачами, визначено, що договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, тобто строк припинення поруки договором не встановлено, а тому застосуванню підлягає ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так як відповідно до п. 4.5. кредитного договору був змінений строк виконання основного зобов'язання на 12 квітня 2010 року, саме з цієї дати банк мав право протягом шести місяців пред'явити вимоги до поручителя з приводу погашення кредитної заборгованості та сплати проценти за користування кредитом і пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, однак таку вимогу до поручителя було пред'явлено тільки у грудні 2015 року, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875цс15.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Банк не має права на задоволення позову, заявленого до поручителя поза межами шестимісячного строку, який сплив 12.10.2010 року.

Розглядаючи спір в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», в інтересах якого діє Федотова Христина Юріївна,- відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/20229/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8978/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.