Справа № 466/8067/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/5815/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Кабінету Міністрів України, з участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 року закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними деяких умов публічних договорів, затверджених Постановами КМУ № 938 від 05.07.2006 р. та № 119 від 22.02.2012 р., як таких, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті уточнених позовних вимог в частині зобов»язання Кабінету Міністрів України привести Правила надання населенню послуг з газопостачання у відповідність чинному законодавству, внести зміни у п.6 і п.9 Правил щодо визначення понять «самовільних дій» та «аварійної ситуації», зобов»язання НКРЕКП в межах повноважень проконтролювати підприємницьку діяльність ПАТ «Львівгаз» в частині роз»яснення Правил, так як такі вимоги мають розглядатися в порядку КАС України, а щодо вимог про визнання незаконними дії керівника Львівської обласної прокуратури щодо розгляду його скарг про порушення права на споживання газу та заяви про кримінальні правопорушення керівників ПАТ «Львівгаз», то такі розглядаються в порядку ст. 303 КПК України.

Прийнято до розгляду разом з позовними вимогами, що розглядаються судом, уточнені позовні вимоги в частині відновлення становища, що існувало до неправомірного припинення газопостачання з 30.11.2012 року по 2016 рік по вул. П.Мирного 19 /2 у м. Львові, зобов»язання ПАТ «Львівгаз» припинити зловживання монополіста.

Призначено розгляд справи на 12 жовтня 2016 року о 16.30 год.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що співвідповідач КМУ залучений до справи позивачем виключно для повного та об'єктивного з»ясування обставин справи.

Покликається на те, що ні за нормами КАСУ ні КПК України не вирішується спір про споживання газу споживачами.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 на підтримку скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 14.11.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Львігаз» відновити газопостачання квартири по вул. П.Мирного 19/2 у м. Львові та внести зміни у проектну документацію внутрішнього газопостачання квартири за рахунок виконавця.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» - відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, 15.08.2016 року позивач ОСОБА_2 подав в суд уточнені позовні вимоги, якими просив: відновити становище, що існувало до неправомірного припинення газопостачання з 30.11.2012 року по 2016 рік по вул. П.Мирного 19 /2 у м. Львові; зобов»язати ПАТ «Львівгаз» припинити зловживання монополіста; зобов»язати Кабінет Міністрів України привести Правила надання населенню послуг з газопостачання у відповідність чинному законодавству; внести зміни у п. 6 і п. 9 Правил надання послуг населенню з газопостачання щодо визначення понять «самовільних дій» та «аварійної ситуації»; зобов»язати НКРЕКП в межах повноважень проконтролювати підприємницьку діяльність ПАТ «Львівгаз»; зобов»язати міського голову ОСОБА_9 вжити заходів в межах наданих йому повноважень щодо вирішення органами місцевого самоврядування дозволу на користування побудованим трестом «Львівгаз» газопроводами в будинках і квартирах споживачів газу м. Львова; визнати незаконними дії керівника Львівської обласної прокуратури щодо розгляду його скарг про порушення права на споживання газу та заяви про кримінальні правопорушення керівників ПАТ «Львівгаз».

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження по справі районний суд виходив з того, що частина вимог заявлених позивачем, а саме до Кабінету Міністрів України, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнати недійсними деякі умови публічних договорів, затверджених Постановами КМУ № 938 від 05.07.2006 року та № 119 від 22.02.2012 року, як такі, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» належить розглядати в порядку КАС України.

Крім цього, відмовляючи позивачу у прийнятті уточнених позовних вимог в частині зобов»язати Кабінет Міністрів України привести Правила надання населенню послуг з газопостачання у відповідність чинному законодавству, внести зміни у п. 6 і п. 9 Правил щодо визначення понять «самовільних дій» та «аварійної ситуації»; зобов»язати НКРЕКП в межах повноважень проконтролювати підприємницьку діяльність ПАТ «Львівгаз» в частині роз»яснення Правил, суд виходив з того, що такі вимоги повинні бути розглянуті в порядку КАС України, а щодо вимог визнати незаконними дії керівника Львівської обласної прокуратури про розгляд скарг позивача про порушення права на споживання газу та заяви про кримінальні правопорушення керівників ПАТ «Львівгаз», такі розглядаються в порядку ст. 303 КПК України.

В свою чергу, цією самою ухвалою суд прийняв до розгляду уточнену позовну заяву в частині вимог відновити становище, що існувало до неправомірного припинення газопостачання з 30.11.2012 року по 2016 рік по вул. П. Мирного, 19/2 у м. Львові та зобов»язати ПАТ «Львівгаз» припинити зловживання монополіста.

Згідно із роз»ясненнями, викладеними у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до вимог частини другої статті 208 ЦПК України всі питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без

розгляду у випадках, установлених цим Кодексом, суд має вирішувати шляхом постановлення ухвал, які залежно від характеру і складності питання, що ними вирішуються, оформляються або окремим процесуальним документом, постановленим у нарадчій кімнаті, або

проголошуються усно в судовому засіданні із занесенням до журналу судового засідання і мають відповідати за змістом статті 210 ЦПК та окремим вимогам з цього приводу, що містяться в інших нормах ЦПК.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження визначений ст. 205 ЦПК України, свідчить про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв'язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Таким чином, закриття провадження у справі, як наслідок недотримання певних процесуальних моментів є правовою підставою закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення.

Що стосується питання прийняття та відмови у прийнятті до розгляду уточнених позовних вимог, колегія суддів звертає увагу місцевого суду на те, що нормами ЦПК України не передбачено процесуальну можливість суду приймати чи відмовляти в прийнятті до розгляду відповідні позовні вимоги.

В свою чергу, відповідно роз»яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, у випадку якщо частина вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, цивільне процесуальне законодавство передбачає постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, а не відмову у прийнятті позовних вимог.

Крім цього, норми цивільного процесуального законодавства України не передбачають при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, відмови у відкритті провадження по справі та закриття провадження постановляти одночасно однин процесуальний документ з усіх цих питань.

Таким чином, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу без дотримання усіх необхідних умов, які зазначені в ст.ст. 122, 156, 205, 208 ЦПК України, тобто без встановлення дійсних обставин справи, без наведення обґрунтованих підстав постановлення такої ухвали, тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ЦПК України та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 314 ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин