Справа №694/705/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

31.05.2016 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати та/або розпоряджатися в будь-який інший спосіб, а також вчиняти будь-які правочини щодо будинку, що знаходиться за адресою Черкаська обл. Звенигородський р-н., м. Звенигородка вулиця Енгельса буд. 40.

Вимоги про забезпечення позову обґрунтовує тим, що ним подано позов про визнання права власності на частину даного будинку і зважаючи на той факт, що вказаний будинок зареєстрований на ім`я відповідача, то у нього є підстави вважати, що зазначене майно може бути відчужене. Вказує, що правовстановлюючі документи на даний будинок знаходяться у відповідача, а тому існує ризик втрати спадкового майна за час розгляду справи, що може ускладнити або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частина 3 цієї статті встановлює перелік підстав для забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши заяву про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Позивач не надав доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не підтверджено документально належність нерухомого майна відповідачу, до заяви не додано жодного документу згідно якого можна встановити належність вказаного нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.151, 152 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні зави ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Сакун Д.І.