УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «Метроном» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації невикористаної відпустки, за касаційною скаргою кредитної спілки «Метроном» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив стягнути з кредитної спілки «Метроном» (далі - КС «Метроном») на свою користь заробітну плату в сумі 23 637 грн 03 коп. за період з 01 березня 2014 року по 19 червня 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4 532 грн 22 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 19 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року в сумі 8 768 грн 88 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 04 жовтня 2011 року перебував у трудових відносинах з КС «Метроном», працюючи на посаді начальника Ямпільського відділення КС «Метроном», звідки був з 18 березня 2014 року мобілізований до лав Збройних Сил України, де перебував до 18 березня 2015 року, виконуючи військовий обов'язок в зоні АТО.

Посилаючись на те, що за період перебування на військовій службі КС «Метроном» не виплатила йому заробітну плату, а при звільненні його з роботи 19 червня 2015 року йому не була виплачена нарахована заробітна плата за період з 18 березня 2015 року по 19 червня 2015 року та компенсація з невикористану відпустку, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Метроном» на користь ОСОБА_4 10 500 грн середнього заробітку за час мобілізації та 2 692 грн 20 коп. компенсації невикористаної відпустки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, нарахованої та невиплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з КС «Метроном» на користь ОСОБА_4 без урахування обов'язкових податків та зборів 8 261 грн 96 коп. - нарахованої але невиплаченої заробітної плати, 4 532 грн 22 коп. - компенсації за невикористану відпустку, 8 691 грн 96 коп. - середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі КС «Метроном», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що КС «Метроном», з якою ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах, не було виплачено останньому середній заробіток у сумі 10 500 грн за період з другої половини серпня 2014 року по 18 березня 2015 року, тобто під час проходження військової служби, що передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ст. 119 КЗпП України, та за відсутності підстав для збереження за ним права на отримання середнього заробітку з моменту демобілізації 18 березня 2015 року до моменту звільнення 19 червня 2015 року; при цьому частково задовольняючи вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд врахував бухгалтерську довідку КС «Метроном» та додані до неї копії наказів (а. с. 106-108), дійшовши висновку, що позивачем за період його роботи в КС «Метроном» було використано 25 днів календарних днів відпустки з 60 днів.

Враховуючи відсутність позивача на роботі в момент звільнення, його неприбуття до центрального офісу відповідача для отримання розрахунку та відсутність його згоди на отримання заробітної плати через установи банку чи поштовим переказом, суд дійшов висновку, що вини відповідача у виплаті належних звільненому працівнику сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України немає.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідно до наказу КС «Метроном» від 19 червня 2015 року № 14.2-к ОСОБА_4 підлягала виплаті компенсація саме за 63 календарних дні невикористаної відпустки за період роботи з 04 жовтня 2011 року (а. с. 46), а трудові відносини між сторонами тривали і після демобілізації позивача та були припинені лише 19 червня 2015 року, і до цього часу йому нараховувалася заробітна плата, з якої сплачувались обов'язкові платежі до Пенсійного фонду України (а. с. 33), у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з КС «Метроном» невиплаченої нарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у визначеному судом розмірі за період з 19 червня по 30 листопада 2015 року.

В іншій частині суд апеляційної інстанції вмотивовано погодився з висновками суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Метроном» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана