Справа № 336/1147/16-Ц
Провадження № 2/336/1181/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Жибаловій К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди. В позові зазначається, що 14.12.2012 року позивач уклав з відповідачем договір позики № 14/12, відповідно до п. 1 якого позивач передав у власність позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 410 000 грн., що на той час еквівалентно складало 50 000 дол.США (сума позики). Відповідач зобовязався у строк до 01.04.2013 року повернути йому вищевказані грошові кошти.

Відповідно до п. 3 Договору відповідач засвідчив, що отримав від нього суму позики у повному обсязі в момент підписання Договору.

У визначений договором строк відповідач борг позивачу не повернув. На його неодноразові вимоги повернути позичені кошти відповідач під різними причинами просив відстрочити повернення йому грошових коштів, поки врешті решт не почав його уникати та перестав відповідати на його телефонні дзвінки.

Відповідно до взятих на себе зобовязань за договором відповідач повинен сплатити, окрім суми позики у розмірі 410 000, 00 грн., штраф у розмірі 50 000 грн., пеню у розмірі 0,2 % від суми позики за кожен день затримки розрахунку у сумі 299 300 грн., а також втрати від інфляції за період з 01.04.2013 року до 22.02.2016 року у сумі 326 618, 04 грн. та проценти за користування коштами у сумі 35619,00 грн., а всього 1 121 537, 04 грн.

Як зазначає позивач, гроші, надані в позику були здобутком більшої частини його життя. Неможливість повернути та використовувати ці кошти змусило його змінити звичайний образ життя, позбавившись матеріальних благ та потерпаючи від фінансових нестатків. Невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, щодо повернення позики спричинили йому значної моральної шкоди, яка виразилась в його психічних стражданнях та, як наслідок, погіршення здоровя.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача та свою користь суму боргу з урахуванням штрафу, пені, втрат від інфляції, суми трьох процентів річних за користування коштами за весь час прострочення в сумі 1121537, 04 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., а також понесені судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позові, наполягали на його задоволенні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти позову. Відповідач пояснив, що отримав не гроші від позивача, а лише доступ до його рахунку, після чого користувався ними для укладення угод на біржі в інтересах позивача. Майже всі кошти на рахунку позивача були витрачені, але укладені угоди не принесли бажаного прибутку. Факт написання розписки про отримання грошових коштів у позику відповідач не оспорював.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін.

Судом встановлено, що сторони по справі уклали договір позики № 14/12 від 14.12.2012 року (а.с.7), відповідно до умов якого позикодавець (позивач ОСОБА_1І.) передав у власність позичальнику відповідачу по справі, грошову суму у розмірі 410 000 грн., що еквівалентно 50000 дол. США, а позичальник зобовязався у строк до 01.04.2013 року повернути позикодавцю суму грошей на умовах визначених цим договором.

За позовом позивач просить стягнути суму позики у розмірі 410 000, 00 грн., штраф у розмірі 50 000 грн. та пеню у розмірі 0,2 % від суми позики за кожен день затримки розрахунку у сумі 299 300 грн., що передбачено п. 5 Договору, а також втрати від інфляції за період з 01.04.2013 року до 22.02.2016 року у сумі 326 618, 04 грн. та проценти за користування коштами у сумі 35619,00 грн., а всього 1 121 537, 04 грн. Обов'язки відповідача про повернення вказаних сум були передбачені умовами договору позики, укладеного між сторонами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний його стороною.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені вище норми діючого законодавства суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за договором позики обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що він не отримував від позивача безпосередньо грошові кошти, суд оцінює критично, оскільки жодного доказу на підтвердження цього факту суду надано не було. При цьому надання відповідачу можливості користуватися грошима позивача через доступ до рахунків останнього в суді не не оспорювалося.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На думку суду, укладаючи договір позики сторони передбачили порядок відшкодування негативних наслідків для позивача в разі невиконання відповідачем взятих на себе обов'язків. Умовами договору не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає.

На підставі ст.ст. 207, 526, 530, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 23, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідн.номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 14.12.2012 року з урахуванням штрафу, пені, втрат від інфляції, трьох процентів річних за користування коштами за весь час прострочення, в загальній сумі 1 121 537, 04 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 7 165,61 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Кляшторний