У х в а л а

19 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Якимівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, ухвал Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року й 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором підряду,

в с т а н о в и л а :

Якимівський районний суд Запорізької області ухвалою від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року, в задоволені подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Якимівського районного управління юстиції ОСОБА_8 щодо визнання мирової угоди від 8 січня 2014 року, укладеної ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_9 від імені ОСОБА_4, в процесі виконання рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2013 року в цій справі відмовив.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 1 грудня 2015 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року та 1 грудня 2015 року залишила без змін.

6 грудня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_10, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Якимівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, ухвал Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року й 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 129 Конституції України; неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема статей 72, 292, 361-365 ЦПК України та статей 53, 112-114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 129 Конституції України.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачені пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на: ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 квітня, 23 липня 2008 року, 7 квітня 2010 року, 11 травня 2011 року; ухвали Верховного Суду України від 23 червня, 26 липня 2010 року; ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня, 21 грудня 2011 року, 12 вересня, 21 грудня 2012 року, 17 і 31 липня, 10 жовтня 2013 року, 15 січня 2014 року, 22 квітня 2015 року, 6 квітня 2016 року; постанов Вищого господарського суду України від 26 вересня 2011 року, 28 березня 2012 року, 5 вересня 2013 року, 27 травня, 9 вересня 2014 року, 1 грудня 2015 року, 6 липня 2016 року; ухвал Вищого адміністративного суду України від 2 грудня 2010 року, 31 жовтня 2011 року; постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статі 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 14 липня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про те, що суди визначили юридичну природу спірних правовідносин і норми закону, що їх регулюють, та обґрунтовано відмовили у визнанні мирової угоди, оскільки вона в порядку виконання судового рішення може бути виконана в разі встановлення законності й обґрунтованості її умов, однак умови мирової угоди не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд вважав, що ухвала Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року не може бути об'єктом апеляційного оскарження, оскільки вона скасована ухвалою цього ж суду від 2 липня 2015 року.

Разом з тим у рішеннях суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 10 квітня 2008 року касаційний суд, скасувавши судові рішення, указав на те, що суди не перевірили повноважень представника компанії, а тому його заяву про видачу дубліката виконавчого листа в інтересах компанії визнано необґрунтованою; крім того, суди не з'ясували, чи дотримано строки звернення з вимогою про видачу дубліката виконавчого листа, та не перевірили, чи виконувалось рішення за втраченим документом;

- в ухвалах від 23 липня 2008 року, 7 квітня 2010 року, 21 грудня 2011 року касаційні суди, направивши справи на новий розгляд до судів апеляційних інстанцій, указали на порушення судами норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справ;

- в ухвалах від 23 червня, 26 липня 2010 року, 11 травня 2011 року касаційний суд виходив з того, що об'єктом перегляду з підстав, передбачених статтею 361 ЦПК України, можуть бути рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справ і які набрали законної сили, а також судовий наказ;

- в ухвалі від 26 жовтня 2011 року касаційний суд, скасувавши судові рішення, виходив з того, що суди не звернули уваги на те, що заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

- в ухвалах від 12 вересня, 21 грудня 2012 року касаційний суд, повернувши заяви відповідачам, зауважив, що вони не заявляли клопотань про поновлення процесуальних строків, у зв'язку із цим їх заяви залишено без розгляду та повернуто заявникам;

- в ухвалах від 17 липня 2013 року і 15 січня 2014 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд до судів перших інстанцій, зазначив, що суди не перевірили повноважень осіб, які підписали позовну заяву, та не з'ясували, чому заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

- в ухвалі від 31 липня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на те, що 17 квітня 2012 року суд відмовив заявниці у прийнятті апеляційної скарги з огляду на те, що участі в розгляді справи вона не брала, а тому питання про її права та обов'язки не вирішувалось;

- в ухвалі від 10 жовтня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що розгляд заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для провадження у судів тієї інстанції, яка здійснює перегляд;

- в ухвалах від 22 квітня 2015 року і 6 квітня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до судів першої та апеляційної інстанцій, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справ;

- у постанові від 26 вересня 2011 року касаційний суд, залишивши в силі постанову суду апеляційної інстанції, погодився з її висновком про те, що заявник не навів причин пропуску строку подання заяви, а тому відсутні підстави його поновлення, оскільки поважними причинами є об'єктивно непереборні обставини, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій; крім того, у клопотанні немає підтвердження існування істотних перешкод, які б позбавили скаржника можливості своєчасно звернутись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;

- у постановах від 28 березня 2012 року і 5 вересня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі постанови судів апеляційних інстанцій, виходив з того, що обставини, на які посилалися заявники, не є нововиявленими в розумінні статті 112 ГПК України;

- у постанові від 27 травня 2014 року касаційний суд, залишивши в силі постанову суду апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між пропуском процесуального строку на звернення до суду та отриманням товариством ухвал Господарського суду Миколаївської області про повернення заяви щодо перегляду ухвали суду за нововиявленими обставинами (після закінчення процесуального строку на подання зави), оскільки процесуальний строк було пропущено вже при первісному зверненні до винесення ухвал про повернення; крім того, відповідно до вимог статті 53 ГПК України встановлення та визнання судом причин пропуску процесуального строку поважними та наявність підстав для відновлення пропущеного строку не залежить від складності та обсягу матеріалів справи;

- у постанові від 9 вересня 2014 року касаційний суд, залишивши в силі постанову суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин;

- у постанові від 1 грудня 2015 року касаційний суд, погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, виходив з того, що заявник пропустив установлений частиною першою статті 113 ГПК України строк на звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;

- у постанові від 6 липня 2016 року касаційний суд, залишивши в силі постанову суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відмову в задоволенні клопотання відповідача щодо поновлення строку про перегляд судового рішення та повернення заяви відповідачу, мотивуючи його тим, що відсутні поважні причини для поновлення строку, крім того, заявник не дотримався вимог частини четвертої статті 113 ГПК України;

- в ухвалі від 2 грудня 2010 року касаційний суд, змінивши резолютивну частину ухвали апеляційної інстанції, указав на те, що суд дійшов правильного висновку про порушення позивачем процесуального строку, проте помилково залишив заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду, оскільки така заява підлягає поверненню з огляду на те, що клопотання про поновлення строку позивач не заявляв;

- в ухвалі від 31 жовтня 2011 року касаційний суд, повертаючи відповідачу заяву про перегляд за нововиявленим обставинами, виходив з того, що позивач не виконав вимог ухвали судді у встановлений судом строк.

Отже, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених судових рішеннях касаційної інстанції та в судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року міститься правовий висновок про те, що кожному гарантується право на судовий захист (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, та відповідно висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року, на яку заявник посилається на підтвердження підстав перегляду вказаного судового рішення, висловлені у правовідносинах з відмінними предметами спору, підставами позову та змістом позовних вимог. Тому вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором підряду за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Якимівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, ухвал Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року й 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко