Справа № 457/177/16 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/6113/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р.,Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» до ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про визнання права власності на незавершене будівництво житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: вулиця Шашкевича, 2 у місті Трускавці Львівської області готовністю 80 %. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21 лютого 2015 року між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» та власниками майнових прав на квартири у житловому будинку №4 (№4/1, 4/2) на вулиці Шашкевича в м. Трускавці Львівської області було укладено договори про пайову участь у будівництві, відповідно до яких пайовики вносять до кооперативу пайові внески у вигляді майнових прав на приміщення у житловому будинку за вказаною адресою, а кооператив приймає такі пайові внески та зобовязується добудувати, ввести в експлуатацію житловий будинок №4 по вулиці Шашкевича в місті Трускавці та передати пайовикам у власність збудовані та введені в експлуатацію квартири і нежитлові приміщення згідно з актом прийому-передачі. На даний час спірне будівництво знаходиться за адресою: м.Трускавець, вулиця Шашкевича,2. Майнові права на квартири та нежитлові приміщення належать пайовикам на підставі договорів відчуження майнових прав на обєкти незавершеного будівництва житлового та нежитлового призначення, укладені між пайовиками та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, та актів приймання-передачі майнових прав на квартири і нежитлові приміщення. Проте ОСОБА_6М жодних заходів для добудови вказаного житлового будинку не вживає у звязку із скрутним фінансовим становищем, чим порушуються права та законні інтереси власників майнових прав не квартири та нежитлові приміщення. В даному випадку предметом укладених між сторонами договорів купівлі-продажу майнових прав є право володіння, користування і розпорядження обєктами нерухомого майна, які не завершені будівництвом. Пайовики мали повне право розпоряджатися своїми майновими правами на квартири та нежитлові приміщення, уклавши договори про пайову участь у будівництві з передачею своїх майнових прав на квартири та нежитлові приміщення позивачеві. Такі договори укладалися за згодою ОСОБА_6 Відповідно до пунктів 1.3. договорів про пайову участь у будівництві від 21 лютого 2015 року пайовий внесок у виді майнових прав на квартири і нежитлові приміщення, вказаних у п. 1.1 цих договорів, вважається внесеним пайовиками в кооператив з моменту підписання сторонами договорів. Право власності на спірне незавершене будівництво перейшло до позивача. Просить позов задовольнити.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року позов задоволено. Ухвалено визнати за Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» право власності на незавершене будівництво житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: вулиця Шашкевича, 2 у місті Трускавець Львівської області, готовністю 80 %.

Рішення оскаржив ОСОБА_5, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що він є стягувачем у виконавчому провадженні про виконання судових рішень щодо стягнення із ОСОБА_6 3 338 10013,910 грн. Під час проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження накладено арешт на спірне незавершене будівництво для забезпечення виконання рішення суду. Його (ОСОБА_5О.) не було залучено до розгляду цієї справи. Шляхом постановлення оскаржуваного рішення виведено з-під арешту майно, яким забезпечується виконання судового рішення. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, стягнути в його користь судові витрати.

Представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, просить таку задовольнити.

Представники позивача та відповідача ОСОБА_9проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, яке просять залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; до участі в справі не залучені всі особи, чиїх прав стосується оскаржуване рішення. Тому з висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2012 року у справі №2/1324-405/11 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів у розмірі 362 785,20 доларів США у звязку з невиконанням умов договорів. Рішенням Апеляційного суду Львівської області, який переглядав вказане вище судове рішення в апеляційному порядку, від 30 травня 2012 року ухвалено стягнути з відповідача в користь ОСОБА_5 1 813 927,50 грн. Рішення апеляційного суду набрало законної сили, звернуто до виконання. Постановою державного виконавця ВДВС Трускавецького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2/1324-405 від 11 червня 2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_6, в межах суми стягнення, в тому числі на незавершене будівництво будинку із земельною ділянкою площею 0,1056 га, кадастровий номер :09:002:0053 за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця ІІІашкевича,4. 9 лютого 2016 року ОСОБА_5 предявлено до виконання виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом Івано-Франківської області 8 лютого 2016 року справі №2/341/541/15 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 524 176,41 грн. Виконавчі провадження обєднанні в одне провадження. Загальний борг боржника перед стягувачем становить 3 338 103,91 грн. (а.с.71-46).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 9 вересня 2008 року прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 28% за адресою вулиця ОСОБА_10, будинок 4, місто Трускавець Львівської області. Щодо цього обєкта 6 жовтня 2011 року застосовано обтяження у виді арешту нерухомого майна в межах виконавчого провадження (а.с.84-91).

З наданих позивачем та наявних у матеріалах справи договорів про пайову участь у будівництві від 21 лютого 2015 року вбачається, що позивач уклав такі договори з пайовиками ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 згідно з якими пайовики внесли до кооперативу пайові внески у вигляді майнових прав відповідно на квартири №№ 8,4,3,16,3,11,10. Зокрема, з пайовиками ОСОБА_13 і ОСОБА_15 укладено договори щодо квартири № 3. У договорі з ОСОБА_13 зазначена під № 3 двохкімнатна квартира загальною площею 50 кв.м; у договорі з ОСОБА_15 - однокімнатна квартира під № 3 загальною площею 36,4 кв.м (а.с.8-35).

У п.1.2 зазначених вище договорів про пайову участь зазначено, що майнові права на відповідні квартири належать пайовикам на підставі договорів відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення, укладених пайовиками з ОСОБА_6 12 травня 2010 року. Згідно п.1.4 вказаних договорів до кооперативу переходить право власності на квартири з часу підписання акту прийому - передачі квартир. Такі акти в матеріалах справи відсутні.

З договору відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення від 20 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_18 уклали договір, згідно з яким первинний власник передав новому власнику майнові права на однокімнатну квартиру загальною площею 39,8 кв.м у будинку № 4/2 на вулиці Шашкевича у м.Трускавці (а.с.36-39).

Представником позивача суду апеляційної інстанції надано Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна, з яких вбачається, що після ухвалення оскаржуваного рішення суду, зареєстровано право власності на квартири №№1 і 16 за ОСОБА_14; на квартири №№ 2 і 13 за ОСОБА_19; на квартиру № 3 - за ОСОБА_20, хоч договори про майнові права на цю квартиру укладено ОСОБА_13А і ОСОБА_15; на квартиру № 4 - за ОСОБА_21, хоч договір на майнові право щодо цієї квартири укладено ОСОБА_12; на квартири №№ 5 і 6 - за ОСОБА_9; на квартиру № 7 і приміщення № 19 - за ОСОБА_22; на квартиру № 8 - за ОСОБА_11; на квартиру № 11 - за ОСОБА_16; на квартири №№ 14 і 17 - за ОСОБА_23; на квартиру № 15 - за ОСОБА_24; на квартиру №18 - за ОСОБА_25 (а.с.145-160).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; вважав, що зазначене ним встановлено.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 10, 174 ЦПК України належним чином не звернув увагу на вказану норму процесуального права, не врахував, що прийняття визнання позову відповідачем можливе лише у разі, коли таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Суд першої інстанції у порушення ч. 4 ст. 174 ЦПК не зясував, чи не суперечить закону або чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб це визнання позову. Представники сторін не вказали, що відносно спірного будинку наявні права інших осіб, щодо цього будинку існують обтяження. Інших осіб, які мають права щодо цього будинку, не було залучено до участі у справі.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд не має права вирішувати питання про права і обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд не зазначив, з яких підстав він бере до уваги визнання позову представниками відповідачів та дійшов передчасного висновку про задоволення позову про визнання права власності.

Суд не врахував, що у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав.

Виходячи з аналізу чинного законодавства (Цивільного, Податкового кодексів України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва, належить визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Державна реєстрація прав обєкту незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ч.1 ст.1), з урахуванням особливостей правового статусу такого обєкта. Цим Законом встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2).

Право власності може набуватися різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать:

- набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на обєкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК);

- набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т. ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті 332, 333 ЦК);

- визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК);

- набуття права власності на скарб, бездоглядну домашню тварину, знахідку або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (статті 335-338, 340, 341, 343 ЦК України);

- набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувача у разі відмови власнику в задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК України);

- набуття права власності за набувальною давністю на окремі обєкти (ст. 344 ЦК).

До похідних способів належить набуття цього права:

- на підставі правочинів (ст. 334 ЦК України);

- в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК України);

- в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК України);

- у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК України).

Похідними способами набуття права власності зазвичай є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб чи публічно-правових утворень.

Загальною ознакою похідного способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід права власності від одних осіб до інших. Таким чином, підстава набуття права власності в одних осіб є одночасно підставою для припинення права власності в інших осіб і навпаки.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та задовольнив позов без законних на те підстав.

На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 цього Кодексу), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей обєкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним порядком. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України належить розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (на недобудоване нерухоме майно) в судовому порядку ЦК України не передбачено. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року (справа № 3-82гс11/32/14).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не зясував всіх обставин справи, не надав їм належної правової оцінки, хоч їх зясування має суттєве значення для правильного вирішення справи. Питання про залучення всіх осіб, чиїх прав і обовязків стосується спір, не розглянуто.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПКУкраїни з позивача в користь ОСОБА_5 підлягають стягненню документально підтверджені останнім судові витрати в розмірі 1 522,21 грн.(а.с.68).

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційу скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» до ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 про визнання за Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Гарант» права власності на незавершене будівництво житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: вулиця Шашкевича, 2 у місті Трускавці Львівської області, готовністю 80 %, - відмовити.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант»в користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 1 522,21 грн. (одна тисяча пятсот двадцять дві грн. 21 коп.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: