Провадження № 2/760/4776/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 липня 2016 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

07.12.2015 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2016 зазначена позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.06.2016 вищезазначена ухвала суду була скасована, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав була передана судді 02.07.2016.

Позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 119 ЦПК.

Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №10-рп/99 (справа N 1-6/99) від 14.12.1999 роз'яснив, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України)».

Частина перша статті 12 Закону «Про судоустрій та статус суддів» передбачає, що судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до статті 7 ЦПК мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону «Про засади державної мовної політики».

Згідно з частиною третьою статтею 14 Закону «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

З матеріалів позовної заяви випливає, що позивач подав позов російською мовою. При цьому позивач у своїй позовній заяві не зазначив жодного рішення органу влади, яким би закріплювалося право використання російської мови, як регіональної на території м. Києва.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 119 ЦПК позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

З матеріалів справи випливає, що позивач просить позбавити батьківських прав відповідача без його присутності та участі у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських прав відмовився.

Однак, позивач у своїй позовній заяві не обґрунтувала підстави звернення з цим позовом, а саме не зазначила, з якого часу та за яких обставин відповідач відмовився від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини, в чому це виражається, а також не зазначила докази, що підтверджують кожну з цих обставин.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд обмежений у праві витребувати докази щодо, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у судовому засіданні.

Крім цього, частина п'ята статті 119 ЦПК передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Однак, до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, позивачу належить сплатити судовий збір у розмірі 487,20 грн. (розрахунок судового збору здійснений відповідно до розміру мінімальної заробітної плати встановленої станом на день звернення до суду з позовом).

Реквізитами для сплати судового збору є: розрахунковий рахунок №0010, отримувач коштів УДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: ГУ ДК у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу:*;101;___________________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті). Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Солом'янський районний суд міста Києва.

Крім цього, частина перша статті 120 ЦПК передбачає, що «позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб».

Однак, позивач подав лише позовну заяву для суду.

Таким чином, позивачеві необхідно подати копію позовної заяви та копії усіх документів, що додаються до неї для суду та відповідача.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК «суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали».

Враховуючи вищезазначене, позовну заяву належить залишити без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання нової, належним чином оформленої позовної заяви, її копій та копій доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та належного доказу сплати судового збору.

Керуючись статтями 119, 120, 121 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л. В. Шевченко