У х в а л а
20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
Парінової І.К.,Дем`яносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: військова академія м. Одеси, ОСОБА_3 про виселення, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2011 року військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, обґрунтовуючи вимоги тим, що військовослужбовець ОСОБА_3 у період проходження служби в Одеському гарнізоні був забезпечений для тимчасового проживання житловою кімнатою АДРЕСА_1 , в яку вселився у 1994 році разом з членами своєї сім`ї: дружиною ОСОБА_1 , 1967 року народження, та дочкою ОСОБА_2 , 1993 року народження. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самостійного права на житлове приміщення не мають, у списках особового складу військовослужбовців не рахуються, не є працівниками Збройних сил України й на черзі на отримання житла не перебувають, тому безпідставно займають вищевказану кімнату, позивач просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення.
Справа розглядалася неодноразово.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.
Відповідно до п. п. 2, 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок), військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні у сімейних гуртожитках.
Згідно з п. 8 Порядку житлове приміщення включається до числа службового на підставі рішення виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25 квітня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2002 року було розірвано (а. с. 199, 200, т. 1).
Рішенням житлової комісії інституту Сухопутних військ (протокол від 30 листопада 1994 року № 19) старшого лейтенанта ОСОБА_3 прийнято на квартирний облік у складі сім`ї з 3 осіб (а. с. 42, т. 1).
Наказом заступника міністра оборони України командуючого сухопутними військами від 28 вересня 1998 року № 103 майора ОСОБА_3 , викладача кафедри вогневої підготовки загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ звільнено з військової служби в запас на підставі пп. «в» п. 65 (за станом здоров`я) із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщенні за рахунок житлового фонду військової частини (а. с. 43, т. 1).
Згідно з довідкою військової академії м. Одеси від 16 жовтня 2014 року № 73/жк майор запасу ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку в житловій комісії військової академії м. Одеси з 15 липня 1994 року; як звільнений з військової служби 28 вересня 1998 року в запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку має право на першочергове отримання житлової площі; за період проходження військової служби у Збройних Силах України з серпня 1985 року по 28 вересня 1998 року та за період перебування на квартирному обліку з 15 липня 1994 року по теперішній час житловою площею за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався (а. с. 196, т. 1).
Місце проживання ОСОБА_3 , 1967 року народження, ОСОБА_1 , 1967 року народження, їх доньки ОСОБА_2 , 1993 року народження, з 10 жовтня 1994 року по даний час зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 5, 6, 10, т. 1).
Особовий рахунок на житлову кімнату АДРЕСА_4 згідно з рапортом з 1994 року відкрито на ОСОБА_1
28 вересня 2005 року Одеським інститутом Сухопутних військ видано ОСОБА_1 довідку за № 183/54, згідно з якою остання та її донька ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_3 та проживають у гуртожитку Одеського інституту Сухопутних військ в одній кімнаті блоку № 99 будівлі № 93а, вселення проведено на підставі письмового дозволу начальника інституту (а. с. 47, т. 2).
Відповідно до акта обстеження житловий умов, складеного комісією Військової академії м. Одеси, довідки про перевірку житлових умов, складеної комісією Військової академії м. Одеси 16 жовтня 2014 року за № 72/жк тощо у спірній кімнаті фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 7, 197, т. 1).
Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 на даний час знаходиться військове містечко № НОМЕР_1 військової академії м. Одеси, будівля № 93а, у якій розташована спірна кімната, за генеральним планом входить до військового містечка.
Наказом начальника Одеського гарнізону від 20 березня 2009 року № 6 «Про виконання заходів з прийому-передачі гуртожитків на обслуговування до комунально-експлуатаційного відділу м. Одеси» передано будівлі, що використовувалися в якості гуртожитків та за генеральним планом значилися за № 87, № 93а військового містечка № НОМЕР_1 від військового інституту Одеського національного політехнічного університету на обслуговування до квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, підпорядкованого Збройним Силам України (а. с. 147, 148, т. 2).
Військову академію м. Одеси засновано у 2011 році.
Наказом Міністра оборони України від 23 травня 2013 року № 312 «Про передачу фондів військових містечок у місті Одесі» наказано організувати вилучення з балансу квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та передачу на баланс у безоплатне управління військовій академії м. Одеси фондів військових містечок № НОМЕР_2 та № 17 згідно з переліком нерухомого військового майна.
Згідно з актом приймання-передачі будинків, споруд та території військового містечка № НОМЕР_1 , затвердженого заступником Міністра оборони України 20 серпня 2013 року, земельна ділянка площею 17,5353 га та будівлі за генеральним планом, у тому числі й будівля № 93а передані військовій академії м. Одеси (а. с. 88, 89 т. 1, а. с. 32, 42-44, т. 2).
Виходячи з результатів аналізу положень ст. ст. 14 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» будівля № 93а військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_3 , перебуває на балансі військової академії м. Одеси та на обліку в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси як державне майно, що має статус військового майна.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, обґрунтовано виходили із того, що відповідачі вселилися в спірну кімнату як члени сім`ї військовослужбовця ОСОБА_1 , були зареєстровані за адресою будинку і проживають у ньому з 1994 року; на час їх вселення будинок не мав статусу гуртожитку, а використовувався як військове майно Міністерства оборони України, кімнати в якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували покращення житлових умов, на підставі розпорядження командира військової частини.
На час розгляду справи позивачем також не надано належних та допустимих доказів присвоєння спірній будівлі статусу гуртожитку, будинок у порядку, визначеному законодавством, як гуртожиток не зареєстрований.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених Примірним положенням про гуртожитку та ЖК Української РСР, для виселення відповідачів.
Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-191цс15.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваній ухвалі, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків апеляційного суду не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.
Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.
Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Колегія суддів: І.К. Парінова
М.В. Дем`яносова
О.В. Ступак