УхвалА

іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 6 листопада 2006 року Макишинською сільською радою Городнянського району Чернігівської області, при видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6, було порушено їх майнові права.

Позивачі вказували про те, що спірний будинок належить до типу колгоспних, оскільки введений до експлуатації до набрання чинності Закону України «Про власність». На час видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно у будинку були зареєстровані і постійно проживали вони та ОСОБА_6, а у червні 1999 року вироком Городнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 165 КК України.

Зазначали про те, що на підставі вироку суду відділом державної виконавчої службибуло описано майно ОСОБА_6, у тому числі, спірний житловий будинок. Проте, за клопотанням ОСОБА_5 рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2000 року виключено з акту опису відділу державної виконавчої служби майно - ѕ частини будинку на її користь. Крім того, ОСОБА_5 сплатила відділу державної виконавчої службиборг ОСОБА_6за ј частину вказаного будинку у розмірі 1 250 грн.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили суд визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 6 листопада 2006 року недійсним, визнати за ОСОБА_4 право власності на ѕ частини та за ОСОБА_5 право власності на ј частини будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 лютого 2013 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 6 листопада 2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким їх позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що майном колгоспного двору є майно, придбане до 15 квітня 1991 року, спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_6 24 січня 1992 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про власність», від так він не належав сторонам на праві власності як майно колгоспного двору, що також відповідає роз'ясненням, викладеним у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, чинного на час спірних правовідносин, ОСОБА_5 має право на Ѕ частину спірного будинку, оскільки вказане нерухоме майно було придбано та оформлено право власності на ОСОБА_6, як на одного з подружжя, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, унаслідок чого зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, ОСОБА_4. не надала належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо належності їй частини зазначеного вище нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик