Номер провадження: 22-ц/785/6413/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Сватаненко В.І.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2015 року,

встановила:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 1994 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Від даних стосунків було народжено пятеро дітей:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Останнього часу стосунки між подружжям погіршилися, у тому числі у звязку з тим, що дружина неналежним чином виконувала свої батьківські обовязки, а саме через сім днів після народження ОСОБА_9, її мати ОСОБА_3 виїхала до міста Києва без будь якої поважної причини, залишивши при цьому новонароджену доньку та інших дітей на піклування няні. У травні 2015 року ОСОБА_3 вилетіла з двома малолітніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Туреччини, залишивши при цьому ще двох малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у м. Одесі, у звязку з даними обставинами малолітні діти були позбавлені не тільки материнської турботи, а й можливості бачити та спілкуватися з рідними братом та сестрою. Після повернення малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до зареєстрованого місця проживання, а саме м. Одеса, Фонтанська дорога, 143/18, ОСОБА_3 до будинку не повернулася, а всі дії по забезпеченню побутових умов проживання дітей, такі як, приготуванні їжі, прання та прасування одягу, допомога зі шкільними завданнями, та найголовніше спілкування з дітьми, виконує батько та допоміжний персонал. З метою захисту прав та інтересів дітей ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітніх дітей:

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

- ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4,

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5,

разом з батьком - ОСОБА_2

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2015 року позов задоволений: суд визначив місце проживання малолітніх дітей разом з батьком - ОСОБА_2 за місцем його проживання.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14 березня 2016 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачка на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи спільно з дітьми не проживає, неналежним чином виконує свої батьківські обов»язки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десять років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1994 року. Від шлюбу сторони мають пятеро дітей:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5(а.с.6-12).

Зареєстрованим місцем проживання сторін та дітей є житловий будинок №143/18 по вул.Фонтанська дорога в м.Одесі. Право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2Я.(а.с.13-15, 19, 26).

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка «… на день звернення ОСОБА_2Г до суду та на день розгляду справи, спільно з дітьми не проживає, у звязку з чим неналежним чином виконує свої батьківські обовязки», не відповідає обставинам справи.

Так, судом не враховано, що ОСОБА_2 своєю нотаріально посвідченою заявою від 22.05.2015року надав дозвіл на тимчасовий виїзд його малолітніх дітей до Туреччини у супроводі їх матері ОСОБА_3 на строк з 25.05.2015року по 25.11.2015року. На підставі цього дозволу ОСОБА_3 з двома малолітніми дітьми - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в травні 2015 року виїхала до Туреччини(а.с.36, 44, 96-98).

Під час знаходження ОСОБА_3 з малолітніми дітьми за межами України ОСОБА_2 08.06.2015року скасував свою заяву від 22.05.2015року про згоду на тимчасовий виїзд його малолітніх дітей до Туречини у супроводі їх матері ОСОБА_3 та звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради та до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з заявами про визначення місця проживання дітей, а після отримання висновку зазначених органів в серпні 2015 року звернувся до суду з позовами про визначення місця проживання дітей та про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди матері.

Зазначені обставини відображені у висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.08.2015року про визначення місця проживання дітей(а.с.35-37, 43-45).

Таким чином, при знаходженні ОСОБА_3 з малолітніми дітьми за межами України була зроблена штучна ситуація непроживання ОСОБА_3 за місцем її реєстрації. Однак судом першої інстанції це не було враховано.

Суд також не звернув уваги на те, що у висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.08.2015року зазначено, що «Малолітні діти зареєстровані та постійно проживають разом з батьками за означеною вище адресою», тобто в житловому будинку №143/18 по вул.Фонтанська дорога в м.Одесі, який належить на праві власності ОСОБА_3

Суд не врахував, що відповідно зі ст. 160 СК України спір про місце проживання малолітніх дітей вирішується судом, якщо мати та батько проживають окремо.

Посилаючись, як на докази, на письмові пояснення громадян ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд першої інстанції не перевірив їх та відповідно до ст.63 ЦПК України не допитав зазначених осіб в якості свідків.

В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснино, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Однак суд не врахував зазначених вимог закону та роз»ясень, не з»ясував думку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яким на час ухвалення рішення суду виповнилося відповідно 13 та 11 років.

Посилання представника позивача на обставини, які встановлені рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2016 року, є безпідставним, оскільки відсутні відомості про те, що зазначене рішення набрало законної сили.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані вищезазначені норми матеріального права, та порушені норми процесуального права, тому рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Судовий збір в сумі 606 гривень 32 копійки, який сплачений відповідачкою при подачі апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 606 гривень 32 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_14

ОСОБА_15