АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/312/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1842/16Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Акопян В.І.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 72577 грн. 62 коп. за кредитним договором № PLW0SE00000471 від 19.01.2006 року, з урахуванням стягнутих рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.02.2011року 24981,55 грн. боргу по вказаному договору та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд неправильно застосував норми закону щодо позовної давності, не звернув уваги на те, що виконавчий лист з виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10.02.2011 року був повернутий позивачу 18.09.2013 року, а стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 350 грн. взагалі безпідставне та необґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно із п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № PLW0SE00000471 від 19.01.2006 року, згідно якого остання отримала кредит на строк по 19.01.2009 року включно в розмірі 4700,00 грн. для розвитку домогосподарства із сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту (а.с.8).

Для погашення заборгованості за цим договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією за користування кредитом, позичальник повинен щомісяця у період сплати з «18» по «25» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно графіку, що становить 255,72 грн. протягом 36 місяців.

Згідно п. 3.2. договору при порушенні Позичальником терміну повернення кредиту він зобов'язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,30% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту.

У разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідач свої зобов'язання перед позивачем належним чином не виконала, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 19.02.2016 року, має заборгованість у сумі 97559,57 грн., яка складається з наступного: 3807,50 грн. - заборгованість за кредитом, 26560,45 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 427,25 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, грн. 66764,37 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.6-7).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2011 року у справі № 2-1622/805/2012, яке 13.03.2012 року набрало законної сили, з ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором стягнуто наявну заборгованість у сумі 24981,95 грн., яка складається з наступного: 3807,50 грн. заборгованість за кредитом, 12905,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9087,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 5, 42).

Незважаючи на винесення Октябрським районним судому м. Полтави вищевказаного рішення відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-6).

В зв'язку з цим поточна сума кредитної заборгованості відповідача перед позивачем складає 72577,62 грн., що становить різницю між загальною заборгованістю у сумі 97559,57 грн. та заборгованістю стягнутою за вищевказаним судовим рішенням на суму 24981,95 грн.

За розрахунком суду першої інстанції поточна сума кредитної заборгованості має наступну структуру: заборгованість за тілом кредиту 0 грн. (3807,50 грн. - 3807,50 грн. стягнутих за судовим рішенням), заборгованість по процентам за користування кредитом 14464,95 грн. (26560,45 грн. -12095,50 грн. стягнутих за судовим рішенням), заборгованість з комісії 427,25 грн., заборгованість зі сплати пені 57685,42 грн. (66764,37 грн. - 9078,95 грн. стягнутих за судовим рішенням).

Окрім того Октябським районним судом м. Полтави 10 липня 2012 року у справі № 2-1622/3074/2012 винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.37).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з часу звернення позивача до Октябрського районного суду м.Полтави та винесення судом відповідних рішень, останнє з яких датоване 10 липня 2012 року, до звернення позивача із даною позовною заявою минув термін, що перевищує 3 календарні роки, а відповідач не вчинив дій які свідчать про визнання нею боргу, прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Звертаючись з даним позовом, банк наполягав на тому, що позичальник має станом на 19.02.2016 року заборгованість по вказаному кредитному договору, яка виникла після ухвалення судового рішення.

Згідно з ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно дост.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526,612,625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно з розрахунком заборгованості банку, відповідач не здійснювала виконання вказаного рішення суду.

Оскільки ОСОБА_2 не виконала рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2011 року, то згідно з розрахунком банку з 19.01.2006 року до 19.02.2016 року, утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 3807,50 грн., за відсотками за користування кредитом 26560,45 грн., комісії за користування кредитом 427,25 грн. та 66764,37 - пені.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову банку є неправильним.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів кредитору.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правові позиції висловлені в постанові Верховного Суду України №6-369 цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-1206 цс15 від 23 вересня 2015 року).

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами.

Таким чином ПАТ КБ «Приватбанк» має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за три роки, що передували зверненню банка до суду з позовом, тобто за період з 01.04.2013 року по 01.04.2016 року = 1095 дні.

Відповідно до договору, базова процентна ставка по кредиту 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1,50% від суми виданого кредиту, при порушенні позичальником терміну повернення кредиту, вказаного в п.1.1., позичальник зобов'язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,30% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту (а. с. 8).

Таким чином в зазначений період позивач має право на отримання відсотків в розмірі 8,30% Х 12=99,6 % в рік, 3807,50 Х 99,6 %/365 = 10,39 грн. в день, Х 1095 прострочених днів = 11377,05 грн. та комісійної винагороди 3807,50 Х 1,50% = 57,11 грн. в місяць Х 12 місяців/ 365 днів = 1,88 грн. в день Х за 1095 днів = 2058,6 грн.

Загальний розмір заборгованості становить 11377,05 грн. + 2058,6 грн. = 13435,65 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача у справі.

Заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанції строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 01.04.2016 року про стягнення заборгованості за період з 19.01.2006 року по 19.02.2016 року( а.с.6-7).

Відповідачем в суді першої інстанції заявлялось клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а. с. 35-36).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, не застосовані норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у цій частині.

Відповідно до договору, у разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов"язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення (а.с. 8 зворот).

Таким чином позивач має право на отримання пені в розмірі 3807,50 Х 0,15 %/365 = 5,71 грн. в день Х 365 прострочених днів = 2084,15 грн.

Разом з тим з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати (1378+1515,80) Х 21,38% задоволених позовних вимог : 100% = 618,69 грн.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

На підставі наведеного та ст.ст. 526, 598, 599, 256, 258 ЦК України, керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду від 19 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLW0SE00000471 від 19.01.2006 року: відсотків в розмірі 11377,05 грн., комісійної винагороди у розмірі 2058,6 грн. та пені в розмірі 2084,15 грн., а всього 15519,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 618,69 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.А.Лобов

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов