АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 ц /790/4128/16 Головуючий 1 інст. Рубіжний С.О.
Справа № 639/1279/14-ц
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_2, заступника директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_3, директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_4, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_5, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_6, начальника відділу кадрів Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_7, працівника Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_8 про визнання дій неправомірними, зобовязання надати наказ про звільнення, зобовязання здійснити повний розрахунок при звільненні, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відшкодування моральної шкоди, здійснення індексації заробітної плати, поновлення членства у профспілковій організації, зобовязання вчинити інші дій,

у с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 01 листопада 2001 року по 20 лютого 2013 року вона працювала в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» (далі ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України») за сумісництвом на посаді провідного наукового співробітника. У звязку з прийняттям на роботу іншого працівника не сумісника наказом № 6-к від 20 лютого 2013 року її звільнено з роботи за статтею 43-1 КЗпП України. Проте за заведеною нормою звільняються працівники, які не суміщають посаду (стаття 105 КЗпП України), а вона працювала у ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» за сумісництвом, тому її звільнення потребувало згоди первинної профспілкової організації, якої не отримано. Наказ підписав колишній директор ОСОБА_9, який з 09 листопада 2011 року не мав повноважень для видання наказу про її звільнення. Крім того, її звільнили без надання щорічної відпустки. Вказувала, що відповідач не надав їй копію наказу про звільнення, не провів виплату сум за три службові відрядження, здійснив повернення її заробітної плати за березень 2012 року у сумі 192 грн. 70 коп., не доплатив за липень 2012 року заробітну плату у розмірі 316 грн. 66 коп.

Зазначала, що їй незаконно скасовано виплату надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови у звязку з відсутністю фінансування. Вказала, що у 2002, 2003, 2005, 2009 роках вона незаконно перебувала у відпустках без збереження заробітної плати. Своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ № 6-к про звільнення, зобовязати ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» видати їй копію цього наказу, довідку про роботу; визнати дії ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» неправомірними в частині невиплати належних їй сум за три відрядження та стягнути з роботодавця на її користь 1 263 грн. 98 коп. заборгованості за службові відрядження, компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок у розмірі 325 грн. 30 коп., аванс на службові відрядження в сумі 745 грн. 00 коп. та зобовязати надати їй посвідчення про службові відрядження з 17 лютого 2011 року по 24 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 17 березня 2011 року; стягнути з ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» на її користь заборгованість із заробітної плати за липень 2012 року у розмірі 316 грн. 66 коп. та 192 грн. 70 коп. незаконно повернутої відповідачу, виплатити їй середній заробітної за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 26 550 грн. 84 коп.; зобовязати ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» провести індексацію заробітної плати за період з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня 2009 року, з 01 по 30 вересня 2005 року, з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня 2002 року з урахуванням індексу споживчих цін та стягнути на її користь суми простою протягом пяти місяців 2009 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня у розмірі пяти місячних окладів з урахуванням індексу споживчих цін; протягом одного місяця 2005 року з 01 по 30 вересня у розмірі її місячного окладу з урахуванням індексу споживчих цін; протягом чотирьох місяців 2003 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року у розмірі чотирьох місячних її окладів, протягом двох місяців 2002 року з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня у розмірі двох місячних її окладів з урахуванням споживчих цін; визнати незаконною відмову ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» надати їй щорічну відпустку з 20 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року; стягнути з ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» на її користь моральну шкоду у розмірі 43 848 грн. 00 коп., за ненадання довідки про роботу в сумі 43 848 грн. 00 коп. та в сумі 43 848 грн. 00 коп. за складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 10 грудня 2015 року; визнати відсутність повноважень у колишнього директора ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» ОСОБА_9, який підписав наказ про її звільнення; визнати дискримінацію її відповідачем за професійними ознаками; визнати незаконними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо ненадання можливості авторам проекту оприлюднити результати проекту науково-дослідної роботи за темою «Біоінформатичний аналіз геному соціально значущих патогенів та створення молекулярних наборів для їхньої ампліфікаційної детекції» на 2013-2015 роки на засіданні вченої ради установи від 21 червня 2012 року через незаконне витребування у авторів проекту його електронної версії, що є її інтелектуальною власністю; визнати незаконним зняття з неї надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01 серпня 2009 року та стягнути на її користь суму в розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01 серпня 2009 року по 20 лютого 2013 року; визнати недійсним рішення профспілкового комітету ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» про виключення її з членів профспілки та акт від 18 листопада 2011 року Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя Укаїни; зобовязати профспілковий комітет ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» поновити її членство з 01 січня 2012 року, надати їй облікову картку члена профспілкової організації, виписку з протоколу зборів профспілкової організації; винести окремі ухвали щодо ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України», працівників відділу кадрів, юрисконсультів, Національної академії медичних наук України щодо недійсності додаткової угоди від 20 вересня 2011 року ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, яку направити до прокуратури Харківської області.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року позов задоволено частково.

З ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1 263 грн. 98 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1 200 грн. 00 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позову щодо визнання незаконним наказу про звільнення та визнання незаконною відмову у наданні відпустки при звільненні у звязку з пропуском строку звернення до суду, у цій частині позову відмовлено за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року скасовано в частині вирішення позову про стягнення заробітної плати за березень 2012 року у розмірі 192 грн. 70 коп. та про зобовязання надати наказ про звільнення, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи (частина 4 статті 338 ЦПК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, постановити нове рішення про стягнення на її користь заробітної плати за березень 2012 року у розмірі 192 грн. 70 коп. та про зобовязання надати засвідчену в установленому законом порядку копію наказу від 20 лютого 2013 року № 6-к про звільнення ОСОБА_1 Зокрема зазначає, що сума в розмірі 192 грн. 70 коп. в березні 2012 року була повернута відповідачу за відсутності рахункової помилки; засвідчена в установленому законом порядку копія наказу від 20 лютого 2013 року № 6-к про звільнення ОСОБА_1 не видана на порушення імперативної норми абзацу 2 статті 47 КЗпП України.

ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» в особі свого представника ОСОБА_5 в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи позов в частині вирішення позову про зобовязання ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» надати позивачу копію наказу про звільнення, суд першої інстанції виходив із того, що про звільнення ОСОБА_1 було відомо 20 лютого 2013 року, вона підписала наказ, отримала розрахунок під час звільнення, в трудовій книжці за основним місцем її роботи зроблено відповідний запис. Починаючи з лютого 2013 року за видачею копії наказу позивач протягом строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, не зверталась. Вперше за захистом своїх прав з такою вимогою до суду вона звернулась тільки у лютому 2014 року. Поважних причин пропуску строку не надала.

Відмовляючи у стягненні оспорюваної суми розміром 192 грн. 70 коп., суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримала заробітну плату за березень 2012 року, розмір отриманих коштів не оспорювала. Доказів необґрунтованості розрахунку заробітної плати за березень 2012 року матеріали справи не містять.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги закону в частині вирішення позову про зобовязання надати наказ про звільнення та стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192 грн. 70 коп. залишились поза увагою суду першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала у трудових стосунках з ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України», працюючи згідно наказу № 57-к від з 01 листопада 2001 року на посаді провідного наукового співробітника (0,5 ставки посадового окладу) за сумісництвом з основною роботою в Національному науковому центрі «Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини» Національної академії аграрних наук на посаді провідного наукового співробітника лабораторії молекулярної діагностики.

Наказом № 6-к від по 20 лютого 2013 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за сумісництвом у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, на підставі статті 43-1 КЗпП України, з яким позивач ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис на наказі. В трудовій книжці ОСОБА_1 20 лютого 2013 року зроблено запис про її звільненні (а. с. 111 т. 1, 128 т. 10).

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, ОСОБА_1 звернулась у суд із даним позовом.

Відповідно до положень частини 2 статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються до заяв про вирішення трудового спору, у якій позивач ставить питання про захист оспорюваних трудових прав, тобто порушення трудового права має доводитися у процесі доказування (абсолютність права не встановлена).

Разом з тим, право працівника на отримання копії наказу про звільнення є абсолютним, оскільки є складовою права на інформацію про роботу на підприємстві, необхідного для забезпечення інших прав звільненого працівника подальшого працевлаштування, пенсійного забезпечення тощо. Реалізація вказаного права не обмежується строками статті 233 КЗпП України.

Крім того, фактичне надання наказу при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, є беззастережним обовязком роботодавця.

Оскільки ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» не виконало обовязку перед ОСОБА_1 щодо ненадання їй копії наказу про звільнення, рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про зобовязання надати засвідчену в установленому законом порядку копію наказу від 20 лютого 2013 року № 6-к про звільнення ОСОБА_1

Вимоги статей 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобовязують суд зясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Архівна відомість за період січень-грудень 2012 року (т. 1 а. с. 158) відображає суму 192 грн. 70 коп. зі значенням «мінус» у складі нарахувань за березень 2012 року, код бухгалтерського обліку 31, вид оплати доплата до суми. Як підтверджує вказаний документ, виплату заробітної плати ОСОБА_1 у березні 2012 року зменшено на 192 грн. 70 коп.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 представник ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» пояснив, що на підставі наказу ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» № 19 від 13 березня 2012 року зменшено фонд штатного розпису за рахунок зменшення доплат за науковий ступінь в розмірі 5% посадового окладу і зменшення доплати за вчене звання в розмірі 5% посадового окладу. У звязку з цим бухгалтерія провела перерахунок заробітної плати за січень 2012 року. Після перерахунку ОСОБА_1 встановлено оклад в розмірі 1 241 грн. 00 коп., 10% за роботу в шкідливих умовах (124 грн. 10 коп.), 20% доплату за науковий ступінь (248 грн. 20 коп.), 20 % доплату за вчене звання (248 грн. 20 коп.), а всього 1 861 грн. 50 коп. В результаті такого перерахунку з заробітної плати позивача відрахована сума в розмірі 192 грн. 70 коп., із яких 68 грн. 60 коп. доплата в лютому за січень, 124 грн. 10 коп. доплата в лютому.

За правилами статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги, стипендії,

відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2)інше майно, якщо це встановлено законом.

Оскільки з боку ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» відсутня рахункова

помилка, кошти в розмірі 192 грн. 70 коп. були нараховані ОСОБА_1 добровільно, а також за відсутності недобросовісності набувача, тому відповідно до статті 1215 ЦК України ця сума не підлягають поверненню.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З огляду на це, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з ДУ «ІМІ ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 192 грн. 70 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року в частині вирішення позову про зобовязання надати наказ про звільнення та стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192 грн. 70 коп. (сто девяносто дві грн. 70 коп.) скасувати.

Зобовязати Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» видати ОСОБА_1 засвідчену в установленому законом порядку копію наказу від 20 лютого 2013 року № 6-к про її звільнення.

Стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 192 грн. 70 коп. (сто девяносто дві грн. 70 коп.).

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.І.Кірсанова

ОСОБА_14