У Х В А Л А

27 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Сімоненко В.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, про визнання недійсними довіреності та передоручення, визнання недійсним правочину про відчуження частки у статутному капіталі,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року, судове рішення суду першої інстанції скасовано і в задоволенні позову відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року та залишення в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 215, 241 ЦК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 60, 65 Сімейного кодексу України

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на рішення Господарського суду Миколаївської області від 7 квітня 2016 року, постанови Вищого господарського суду України від 5 і 10 жовтня 2016 року та постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою, відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що положення статті 230 ЦК України не поширюються на односторонні правочини, якими, зокрема, є довіреність. Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, до статутного капіталу цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - вимоги на виплату частини вартості такого внеску.

Рішення Господарського суду Миколаївської області не є прикладом неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, оскільки цей суд не є судом касаційної інстанції в розумінні чинного законодавства.

Водночас, у постановах Вищого господарського суду України від 5 і 12 жовтня 2016 року, предметом розгляду судів було визнання недійсними двосторонніх договорів (договору суборенди земельної ділянки та договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності), які були підписані не уповноваженою особою від імені підприємства.

Отже, зміст доданих до заяви судових рішень, його порівняння із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин дійшов протилежних висновків щодо застосування одних й тих самих норм матеріального права.

У зв'язку з викладеним, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року, що надана заявником як приклад, міститься правовий висновок щодо підстав для визнання заяви одного із подружжя про згоду на укладення правочину іншим подружжям.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук Марина Михайлівна, про визнання недійсними довіреності та передоручення, визнання недійсним правочину про відчуження частки у статутному капіталі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук