У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року в частині стягнення матеріальної шкоди та суми за проведення експертизи,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 09 березня 2013 року об 11 год. по дорозі Енергодарське шосе у м. Енергодар на залізничному переїзді, ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1, не обрав безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем «Мitsubichi», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) обом автомобілям завдано технічних пошкоджень. Постановою Енергодарського міського суду від 25 березня 2013 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення. Вартість майнового збитку, завданого його автомобілю марки «Мitsubichi», державний номерний знак НОМЕР_2, визначено звітом від 14 січня 2015 року № 101 та становить 47 328 грн 34 коп. Вартість відновлювального ремонту складає 75 580 грн 96 коп. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, що полягала у тому, що він є власником автомобіля, яким позбавлений можливості вільно користуватися. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь майнові збитки у розмірі 75 580 грн 96 коп., моральну шкоду у розмірі 25 000 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 1 019 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 75 580 грн 96 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн та 1 019 грн за проведення експертизи. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 червня 2015 року в частині стягнення судового збору змінено. Зменшено суму судового збору з 960 грн 75 коп. до 755 грн 80 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення майнової шкоди та вартості експертизи, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримався транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судами встановлено, що 09 березня 2013 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1, не обрав безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем «Мitsubichi», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілю останнього завдано механічних пошкоджень.

Згідно з висновком консультативно-автоекспертного бюро від 14 січня 2015 року № 101 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Мitsubichi», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 75 580 грн 96 коп. (а. с. 42-48).

Витрати ОСОБА_4 на проведення авто-товарознавчого дослідження становлять 1 019 грн (а. с. 15, 41).

Постановою Енергодарського міського суду від 25 березня 2013 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з ксерокопією полісу № АВ/3073361 цивільна відповідальність відповідача застрахована у ТДВ страхова компанія « Наста».

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

О.В.Ступак