22 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки: 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,065 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за вказаною адресою. Він є спадкоємцем за заповітом від 15 липня 2010 року та прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса від 26 квітня 2013 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що заповіт не зареєстровано в установленому порядку та відсутній відповідний посвідчувальний напис. Посилаючись на те, що заповіт є дійсним, просив задовольнити позов.
У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому вказувала на те, що заповіт від імені її двоюрідного брата ОСОБА_6, яким він 15 жовтня 2010 року заповів все своє майно ОСОБА_4, складений та посвідчений із порушенням вимог законодавства. Тому просила задовольнити зустрічний позов та визнати запоітнедійсним.
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,065 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за вказаною адресою, як на спадкове майно за заповітом після смерті його дядька ОСОБА_6, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Житомирської області від

15 червня 2016 року рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_6, посвідченого в Андрушівській центральній районній лікарні 15 липня 2010 року на користь ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року та залишити в силі рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт від імені ОСОБА_6 та посвідчений 15 липня 2010 року в Андрушівській центральній районній лікарні відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент його складання. Крім того, обставини справи, на які посилається ОСОБА_4, вважаються судом доведеними на підставі рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року, а тому не підлягають доказуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що відтак оспорюваний заповіт

ОСОБА_5, який складений з порушенням чинного законодавства, підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 липня 2010 року ОСОБА_6 складено заповіт, яким він заповів все рухоме та нерухоме майно своєму племіннику ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Заповіт було посвідчено ОСОБА_7, як заступником головного лікаря з АВР. Згідно витягу з наказу №142-0 останній з 15 грудня 2003 року працював завідуючим поліклінікою Андрушівської центральної районної лікарні. Таким чином, заповіт, посвідчений ОСОБА_7 як завідуючим поліклінікою Андрушівської центральної районної лікарні, а не як заступником головного лікаря з медичної частини.

За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. ст. 215, 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення сторонами вимог встановлених ст. 203 ЦК України, а саме: зміст не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку, та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів. Заповіти осіб, зазначених у частинах першій-шостій цієї статті, посвідчуються при свідках. До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 1252 ЦК України заповіти осіб, зазначених у частинах першій-шостій цієї статті, посвідчуються при свідках.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що заповіт посвідчений ОСОБА_7 як завідуючим поліклінікою Андрушівської центральної районної лікарні, а не як заступник головного лікаря з медичної частини, як того вимагає чинне законодавство, спірний заповіт не містить даних про те, що свідки зачитували заповіт вголос, відсутні відомості про особи свідків. Крім того, спірний заповіт не містить посвідчувального напису встановленої форми, в якому повинна бути дата його посвідчення та реєстраційний номер. В порушення вимог ст. 40 Закону України «Про нотаріат» спірний заповіт в двох екземплярах не складався та не передавався до нотаріуса або державний нотаріальний архів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення зустрічних позовних вимог

ОСОБА_5

Доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції при повторному перегляді вказаної цивільної справи не взято до уваги висновки і мотиви викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки судом апеляційної інстанції надана належна оцінка висновкам та мотивам, зазначених в ухвалі суду.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 червня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова