Провадження № 2/161/4081/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Турук І.Р.,

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд із позовом про ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 17.12.2009 року.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 05.01.1998 року в результаті приватизації квартири АДРЕСА_1 з майна державного житлового фонду, власниками на праві спільної сумісної власності зазначеної квартири стали ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_6, їх донька ОСОБА_4 та їх онука ОСОБА_7

Вказують, що 29.01.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 М склали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8, на належну їм (подружжю) на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1, яку заповіли ОСОБА_1.

17.12.2009 року ОСОБА_9 померла, однак спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася.

Разом з тим, 17.02.2010 року за заявою ОСОБА_6 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 в порядку ст. 1243 ЦК України накладено заборону на відчуження квартири.

В подальшому, 21.09.2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10, за яким належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 заповів своїй дочці ОСОБА_4

Зазначають, що 03.11.2014 року ОСОБА_6 помер і після його смерті до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначене нерухоме майно, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири.

При цьому, заповіт подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 М від 29.01.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8, рішенням суду встановлено його нікчемність.

Вказують, що після визнання заповіту подружжя від 29.01.2007 року нікчемним, право на спадкування отримують особи, які мають таке право за законом, в тому числі особа спадкоємця, яка за цим заповітом була позбавлений права на спадкування і спадкоємцями померлої ОСОБА_5 станом на момент відкриття спадщини (17.12.2009 року ) були: її чоловік ОСОБА_6 та її діти: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2

При цьому, ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї дружини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України без подання заяви про прийняття спадщини. Ця частка становила ? від спадкового майна, яка в подальшому увійшла до спадкового майна самого ОСОБА_6 та була прийнята ОСОБА_4

Частка від спадкового майна ОСОБА_5 в розмірі ?, що залишилася, мала б розподілятися між іншими спадкоємцями за законом.

Проте, з об'єктивних причин пов'язаних з існуванням спільного заповіту подружжя та дією приписів ст. 1243 ЦК України, вони не могли звернутися із заявою про прийняття спадщини в строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Вважають причини пропуску строку звернення в нотаріальну контору поважними, у звязку з чим просять визначити додатковий строк на для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 терміном на три місяці.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири (а.с. 6-14).

Судом встановлено, що позивачі не звернулися про прийняття спадщини протягом шести місяців, оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не могли вчасно це зробити, так як обєктивно та із незалежних від них причин рішенням суду встановлено нікчемність правочину заповіт подружжя , у відповідності до якого мали б вчинятися в подальшій послідовності дії по прийняттю чи відмови від спадщини після смерті одного з подружжя.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачам слід визначити додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини терміном 1 місяць, оскільки вони пропустили його з поважних причин, а тому вважає, що визначеного часу їм буде достатньо для подання такої заяви.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1272 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк терміном 1 (один) місяць з дня набрання законної сили даним рішенням, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, яка померла 17.12.2009 року.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк терміном 1 (один) місяць з дня набрання законної сили даним рішенням, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, яка померла 17.12.2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк