Провадження № 2/761/2204/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про зобов»язання укласти договір, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (надалі по тексту відповідач), де просила суд зобов»язати відповідача укласти із ОСОБА_1 договір про розірвання договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Волковою С.М. 24.04.2008 року за реєстровим №2823.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 20.05.2014 року між ПАТ «Креді Агріколь банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір, за умовами п.1 якого ними погоджено, що вони визнають суму заборгованості за кредитним договором від 24.04.2008 року та, починаючи з квітня 2014 року та й надалі позичальники зобов»язані сплачувати на користь банку заборгованості по 3000 доларів США в місяць.

Вказаним договором також у п.5 його умов визначено про те, що у разі належного виконання умов вказаного договору та сплаті щонайменш 25 000 доларів США, банк та ОСОБА_1 в грудні 2014 року укладуть договір про розірвання договору іпотеки. На виконання вказаних договірних умов, позичальники сплатили вказану суму, але банк свої зобов»язання щодо укладення договору про розірвання договору іпотеки не виконує та такий договір укладати відмовляється. Вказана одностороння відмова є протиправною, а тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не виконала умови п.5 зазначеного договору, а саме не внесла з дати укладення вказаного договору 20.05.2014 року по грудень 2014 року грошові кошти в обумовленій сумі - 25 000 доларів США, а внесла лише 21 000 доларів США. З огляду на це, підстав для укладення договору про розірвання договору іпотеки від 24.04.2008 року у банку немає.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 20.05.2014 року між ПАТ «Креді Агріколь банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір, за умовами п.1 якого ними погоджено, що за раніше укладеним кредитним договором від 24.04.2008 року №72/08-Ж між банком та ОСОБА_5 визнано суму заборгованості за ним в сумі - 380 295 доларів США, а за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 визнано суму боргу в розмірі - 389 726 доларів США, та починаючи з квітня 2014 року і й надалі позичальники зобов»язані сплачувати на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом по 3000 доларів США в місяць.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, вказаний договір від 25.05.2014 року був укладений з урахуванням волевиявлення позивача та банку, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Крім того, суд вважає, що укладаючи договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

У відповідності до п.5 умов вищевказаного договору визначено, що у разі належного виконання умов вказаного договору та сплаті щонайменш 25 000 доларів США банк та ОСОБА_1 в грудні 2014 року укладуть договір про розірвання договору іпотеки від 24.04.2008 року.

Згідно вказаного договору іпотеки від 24.04.2008 року, то його було укладено між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 в забезпечення вимог іпотеко держателя, що випливає з кредитного договору №72/08-Ж від 24.04.2008 року щодо видачі кредиту в сумі - 350 000 доларів США, а предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Вказані обставини визнаються сторонами, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилаючись на виконання умов п.5 договору від 20.05.2014 року, представник позивача зазначила про внесення в рахунок погашення заборгованості перед банком грошових коштів в сумі понад 25 000 доларів США. При цьому, представник позивача вважає, що до сплачених на виконання вказаних умов договору сум слід віднести і грошові кошти, що були внесені позивачкою в рахунок погашення боргу в квітні 2014 року в розмірі - 3000 доларів США (а.с.59), так в травні 2016 року в сумі - 1000 грн.

Вказані твердження сторони позивача є не вірними з огляду на наступне.

Так, аналізуючи умови вказаного договору та дату його укладення 25.05.2014 року, то в розумінні вимог ст.509, 525 ЦК саме з цього часу має розпочатись та розпочалось його виконання сторонами із дотримання визначених у ньому умов, а тому лише грошові кошти, внесені після дати його укладення слід вважати такими, що можуть бути віднесені до розрахунку суму на його виконання.

Крім того, посилання сторони позивача про те, що строк закінчення дії договору у ньому не визначений, а тому усі кошти по даний час повинні бути зараховані на його виконання, є помилковим з огляду на те, що за п.5 його умов визначено можливість укладення саме в грудні 2014 року договору про розірвання договору іпотеки, що вказує на присічний термін внесення з 25.05.14 по грудень 2014 року коштів в сумі - 25 000 доларів США.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Представником відповідача в судовому засіданні доведено, що протягом визначено у п.5 договору період по грудень 2014 року, яким обраховується з дати його укладення з 25.05.2014 року, позивачем було внесено в рахунок погашення кредиту лише - 21 000 доларів США, а не визначену суму в розмірі - 25 000 доларів США.

З аналізу вказаного законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не виконав вказані умови договору, тому підстави для виконання своїх зобов»язань банком щодо укладення договору про розірвання договору іпотеки відсутні.

З врахуванням наведеного, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на умовах договору та чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.509, 525, 526, 626, ст.ст.10, 15, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про зобов»язання укласти договір про розірвання договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М. 24.04.2008 року за реєстровим номером №2823.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: