Номер провадження: 22-ц/785/7989/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15.12.2016 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого - Вадовської Л.М.,
суддів - Колеснікова Г.Я.,
при секретарі - Книгиницькому О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Грін плюс», приватного підприємства «Юридична компанія «Гарант», за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності, визнання неправомірними дій по переданню майна за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Юридична компанія «Гарант» на ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року, -
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_3, звернувшись 12 серпня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, після уточнення 26 вересня 2016 року вимог просив:
визнати укладений 17 квітня 2013 року між ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір позики грошових коштів в сумі 1200000,00 (один мільйон двісті тисяч) доларів США припиненим у звязку з виконанням ним ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі;
визнати договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі ТОВ «Грін плюс», укладений 17 квітня 2013 року, відповідно до якого він ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність частку в розмірі 49,7% в Статутному капіталі ТОВ «Грін плюс», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №437, удаваним правочином та встановити, що зазначений договір є договором застави, який є таким, що припинений у звязку з припиненням основного зобовязання;
визнати дії ОСОБА_4 та ТОВ «Грін плюс» по переданню обєкта нерухомого майна «Громадський будинок. Будівля супермаркету з кафе, кулінарним та мясним цехом» загальною площею 2773,9 кв.м, розташованого в будівлі №29 по вул. Хіміків в м. Южне Одеської області, у власність ПП «Юридична компанія «Гарант» на підставі акту приймання-передачі б/н від 14 вересня 2016 року та протоколу б/н від 14 вересня 2016 року неправомірними.
В порядку забезпечення позову представник в інтересах ОСОБА_3 просив:
накласти арешт на обєкт нерухомого майна «Громадський будинок. Будівля супермаркету з кафе, кулінарним та мясним цехом» загальною площею 2773,9 кв.м, розташований по вул. Хіміків, 29 в м. Южне Одеської області, що належить ПП «Юридична компанія «Гарант» на підставі акту приймання-передачі б/н від 14 вересня 2016 року, протоколу б/н від 14 вересня 2016 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 227221 від 29 квітня 2015 року;
Ухвалою судді Приморського районного суд м. Одеси від 27 вересня 2016 року заяву представника в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року за результатами розгляду апеляційної скарги ПП «Юридична компанія «Гарант» ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви представника в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову в заявлений спосіб.
В ході апеляційного провадження в справі в порядку реагування на вимогу ПП «Юридична компанія «Гарант» щодо постановлення окремої ухвали відносно судді, дії якої по вжиттю заходів забезпечення позову згідно доводів апелянта сприяли незаконному захопленню ОСОБА_3 належних ПП «Юридична компанія «Гарант» приміщень, встановлено обставини, які потребують реагування задля недопущення при розгляді заяв про забезпечення позову порушень норм процесуального права, які б призводили до завдання забезпеченням позову збитків особі, притягнутій до участі в справі в якості відповідача, чи іншій особі, права та інтереси якої можуть бути порушені вжиттям заходів забезпечення позову.
Так, у сенсі положень статті 151 ЦПК України вжиття заходів забезпечення позову є не безумовним обовязком суду (судді) вчинити цю процесуальну дію, а правом, реалізація якого обумовлена ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача.
Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, при цьому обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог, мають бути доведені належними та допустимими доказами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
В справі, що переглядається в апеляційному порядку в частині забезпечення позову, позивач ОСОБА_3 посилається на правовідносини позики грошових коштів в іноземній валюті в сумі, що виражена декількома мільйонами доларів США, при цьому правильно було б надати ОСОБА_3 суду нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів та, відповідно, забезпечувальний виконання грошового зобовязання договір як то нотаріально посвідчений договір застави, договір іпотеки тощо. Натомість в справі не лише відсутні нотаріально посвідчені договори позики грошових коштів і забезпечувальні договори, а й договори (договір) позики грошових коштів, складені у простій письмовій формі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Позивач зазначає, що письмове оформлення існуючих відносин відбулося лише 8 грудня 2015 року шляхом складання єдиного документу, а не окремих договорів позики, в якому зазначено про передання ОСОБА_4 йому ОСОБА_3 у власність під проценти грошових коштів в сумі 6060600,00 (шість мільйонів шістсот тисяч шістсот) доларів США із забезпеченням виконання зобовязання по поверненню коштів та сплаті процентів укладенням 17 квітня 2013 року договору купівлі-продажу ОСОБА_3 ОСОБА_4 частки в розмірі 100% в Статутному капіталі ТОВ «Грін плюс». Фактично позовні вимоги ґрунтуються на друкованому тексті про передачу у власність коштів в сумі 6060600,00 доларів США, датованому 8 грудня 2015 року, складеному ОСОБА_3 з посиланням на свідків та названому ним в додатку до позовної заяви як «договір від 8 грудня 2015 року», при тому текст не підписаний ОСОБА_4
Дійсно, ухвала суду (судді) про забезпечення позову не має містити висновків щодо доведеності чи недоведеності вимог, належності та допустимості доказів, однак у будь-якому разі при вирішенні заяви про забезпечення позову суд (суддя) обовязково має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Суд (суддя) не має бездумно задовольняти заяву про забезпечення позову. Якщо заявлені вимоги не є зрозумілими, а докази, надані в обґрунтування таких вимоги, спірними, вжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком завдання збитків і суд (суддя) не має цьому сприяти вчиненням процесуальної дії по вжиттю заходів забезпечення позову.
У разі наявності підстав для забезпечення позову суд (суддя) має дотримуватись принципу співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, з тим, щоб вжиття заходів забезпечення позову не було завуальованою формою вирішення спору без ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог.
Процесуальна дія по забезпеченню позову має місце після відкриття провадження в справі (виключення порушення права інтелектуальної власності), відтак, при вирішенні питання відкриття провадження в справі слід обовязково визначитись з підвідомчістю спору, з тим, щоб вжиті заходи забезпечення позову не забезпечували вимоги, що підлягають розгляду в порядку господарського, адміністративного тощо судочинства.
Таким чином, просте на перший погляд питання забезпечення позову потребує зваженого підходу суду (судді) у своєму вирішенні. Вжиття заходів забезпечення позову не може слугувати засобом впливу на сторону процесу, а має забезпечувати лише виконання рішення суду.
Апеляційний суд не має доказів упередженості судді, як то вважає апелянт, в розгляді заяви про забезпечення позову для відповідного реагування відносно судді, однак вважає за доцільне проведення аналізу практики, що склалася в суді при вирішенні питань забезпечення позову та обговорення суддями підстав скасування ухвал.
Керуючись ст.ст.211, 320 ЦПК України, п.7 ч.1 ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів
Довести до відома голови Приморського районного суду м. Одеси про доцільність проведення аналізу практики, що склалася в суді при вирішенні заяв про застосування заходів забезпечення позову, та обговорення підстав скасування в апеляційному порядку ухвал, постановлених за заявами про забезпечення позову.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
Окрема ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.
Головуючий Л.М.Вадовська
Судді Г.Я.Колесніков