Справа №585/2893/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1468/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року про відмову у відкритті провадження

у справі за позовом ОСОБА_3 до Ярошівської сільської ради Роменського району, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4,

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі та повернуто ОСОБА_3 сплачений судовий збір, а також всі додані до позову документи.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали судді та направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що судом були порушені норми процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. При цьому виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя послалась на вимоги п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та виходила з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому суддя послалась на наявність рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року у цивільній справі № 2/585/1284/14 за позовом ОСОБА_3 до Ярошівської сільської ради Роменського району, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту шлюбних відносин та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Проте, з наведеними доводами про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам процесуального законодавства. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України, на яку послалась суддя як на підставу для відмови у відкритті провадження за позовом, - суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до розяснень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві.

Таким чином вбачається, що підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Іншими словами, підстави позову - це обставини, що вказуються позивачем, з якими позивач, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу або правовідносини в цілому, що складають предмет позову.

Зі змісту рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що :

1. позивачці відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з тих підстав, що не допускається встановлення факту реєстрації шлюбу між померлими особами за наявності свідоцтва про реєстрацію шлюбу ;

2. позивачка не надала доказів того, що спірна земельна ділянка входила до складу спадкового майна померлої ОСОБА_6, оскільки відповідно до свідоцтва про одруження шлюб був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, в той час як у свідоцтві про смерть прізвище померлого зазначено як "Касьян", тобто з буквою "ь" (справа № 585/4181/14-ц, номер провадження 2/585/1284/14).

Іншими словами, зі змісту названого рішення суду від 30 грудня 2014 року вбачається, що основною підставою для відмови позивачці у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом була відсутність належних доказів, які б на час ухвалення рішення підтверджували, що ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 (відносно якого у цій же справі суд ухвалив рішення про встановлення факту належності Касьяну ОСОБА_8 акту на право приватної власності на землю серії IV-СМ № 024260 від 20.09.2002 року) та як дружина успадкувала належну ОСОБА_5 земельну ділянку.

За відсутності цих доказів суд у рішенні від 30 грудня 2014 року прийшов до висновку, що на час ухвалення рішення відсутні докази, які б свідчили про те, що на день смерті ОСОБА_6 була власником спірної земельної ділянки, за таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

В той же час повторно звернувшись у липні 2016 року з позовом до Ярошівської сільської ради Роменського району, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом -

ОСОБА_3 обґрунтовує цей позов тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09 червня 2016 року встановлено факт перебування у шлюбі ОСОБА_5, який помер 17.05.1999 р. та ОСОБА_6, яка померла 13.04.2014 р., що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-БП № 035398 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Роменського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів одруження 17.11.1946 р. зроблено запис за № 25 ( ас. 34).

Ухвалою цього ж суду від 13 липня 2016 року виправлена описка у резолютивній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Приватний нотаріус ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у шлюбі: "зазначивши прізвище, імя та по батькові як ОСОБА_6 замість «Касьян Нелі Якимівни» ".

Такі обставини свідчать про те, що у позові про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, який позивачка заявила у даній справі, вона зазначила нові підстави позову, зокрема, наявність рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року, яким встановлено факт перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Наведене свідчить про те, що у судді не було передбачених законом підстав для відмови ОСОБА_3 у відкритті провадження у справі за її позовом до Ярошівської сільської ради Роменського району, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала судді постановлена з порушенням вимог п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2016 року про відмову у відкритті провадження скасувати, а матеріали позовної заяви направити до Роменського міськрайонного суду Сумської області для подальшого розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -