Провадження 6/168/12/16
Справа № 168/359/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши подання начальника Старовижівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

Начальник Старовижівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі державний виконавець) ОСОБА_1 просить тимчасово обмежити у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, мотивуючи подання тим, що боржник має невиконане зобовязання на суму 112967,42 грн. Майна, на яке можна звернути стягнення не має, транспортні засоби за ним не зареєстровані, на відкриті рахунки у банківських установах накладено арешт, є відомості про перетин державного кордону. Вважає, що вказані обставини є підставою для задоволення подання з метою забезпечення примусового виконання зобовязання.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримує у повному обсязі.

У зв'язку з наведеним розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з таких підстав.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ст. 6 цього ж Закону громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 Цивільного процесуального Кодексу (далі ЦПК України) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

П. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

Ст. 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання, з чого випливає, що питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України повинно порушуватися державним виконавцем у виняткових випадках, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови вжиття державним виконавцем всіх інших можливих та передбачених чинним законодавством заходів для виконання рішення.

Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

З матеріалів подання вбачається, що на виконанні в державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості 112967,42 грн. Державним виконавцем встановлено, що майна за боржником не зареєстровано, доходів він не отримує, зобовязання боржником не виконано, наявні відомості про перетин державного кордону.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, у наданих державним виконавцем матеріалах відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення боржника від виконання судового рішення, відсутні докази які б підтверджували ці обставини.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. Наявність заборгованості по виконанню рішення суду без встановлення обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення, тобто дій або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, не є підставою для застосування таких санкцій як обмеження у праві виїзду за кордон.

Суд також враховує, що статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Всупереч вимогам ч.2 ст.10 ЦПК України, доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон з метою ухилення від виконання зобовязань, та, які б свідчили, що він ухиляється від виконання зобовязань, має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, суду не надано.

Керуючись ст. 33 Конституції України, п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання начальника Старовижівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_3