Справа № 603/583/16-ц
Провадження №2/603/268/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом Коропецької селищної ради

до ОСОБА_1

про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення заборгованості по орендній платі,

за участі:

представника позивача адвоката ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_1;

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Коропецька селищна рада Монастириського району Тернопільської області в жовтні 2016 року із урахуванням змін (від 29 листопада 2016 року) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року укладеного між Коропецькою селищною радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та стягненням заборгованості по орендній платі в сумі 28980 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовних матеріалах зазначив, що 27 травня 2005 року між Коропецькою селищною радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення банно-прального комбінату площею 322 м2, що знаходиться за адресою: вул. Січових Стрільців № 12 смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області.

Також позивач стверджував, що згідно спірного договору, відповідач повинна сплачувати орендну плату, однак така плата жодного разу не сплачувалася, а тому вважає, що має місце істотне порушення умов договору, оскільки позивач не отримав того на що розраховував, через що зазнає збитки. Вказує, що заборгованість по орендній платі за останні три роки становить 28980 грн.

Зазначав, що 08 вересня 2015 року на адресу відповідача направлено лист-претензію з вимогою погодити розірвання договору оренди та погасити заборгованість по орендній платі, однак відповідач лист-претензію залишив без задоволення.

З огляду на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечили.

Зазначали, що позивач поводився щодо відповідача недобросовісно, оскільки створював перешкоди у користуванні спірним нежитловим приміщенням, дійшло до того, що під час дії договору оренди позивач без відома відповідача продав нежитлове приміщення третій особі, після чого договір купівлі-продажу спірного приміщення господарським судом був визнаний недійсним. Окрім цього, заперечували проти стягнення заборгованості з орендної плати посилаючись на те, що зобовязання зі сплати орендних платежів обумовлювалося настанням певної події (моментом введенням в дію банно-прального комбінату після закінчення капітального ремонту приміщення), а така подія не настала, а відтак, правових підстав для сплати орендних платежів не виникло.

З огляду на це, відповідач та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову.

29 грудня сторони в судове засідання не зявилися в письмових заявах адресованих на адресу суду, просили справу розглядати без їх участі.

Враховуючи, що 29 грудня в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, заслухавши доводи сторін у справі, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив, що спір зумовили такі обставини.

27 травня 2005 між Коропецькою селищною радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення банно-прального комбінату, площею 322 м2, що знаходиться за адресою: смт. Коропець, вул. Січовх Стрільців, 12.

Згідно п. 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі рішення виконкому селищної ради і становить без ПДВ - 805 грн. за місяць.

Відповідно до п. 3.2 договору встановлено, що коли орендну плату перераховано несвоєчасно або не в повному обсязі, вона підлягає індексації та стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожен день оплати.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що орендна плата нараховується з моменту введення в дію банно-прального комбінату після закінчення капітального ремонту приміщення.

Відповідно до п. 10.1 договору, строк його дії пять років. Договір набирає чинності з 27 травня 2005 року.

Пунктом 10.6 договору, сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Судом встановлено, що на день подання позову до суду капітальний ремонт приміщення не проведено, банно-пральний комбінат в дію не введено.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що в зв'язку з неналежним виконанням орендарем своїх зобов'язань за договором в частині внесення орендної плати, орендодавець мав намір розірвати укладений договір відповідно до п. 10.4 договору, ч. 2 ст. 651 ЦК України та ч. 3-4 ст. 188 ГК України, з огляду на це, 08 вересня 2015 року на адресу відповідача було надіслано лист-претензію з вимогою погодити розірвання вказаного договору та сплатити заборгованість по орендній платі. Проте, вказаний лист-претензія після спливу 20 днів, з дня отримання його відповідачем, залишено без задоволення.

З огляду на відмову добровільно задовольнити прохання про погодження розірвання договору оренди та сплати заборгованості, позивач вважає, що порушуються його права як сторони договору, а тому просить вирішити це питання в судовому порядку.

Позивач вважає, що заборгованість по орендній платі, за останні три роки становить 28980 грн., й саме цю суму просить стягнути.

Окрім цього судом встановлено, що відповідач фактично з 2008 року не користується нежитловим приміщенням, що є предметом договору, а користується саме Коропецька селищна рада.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що 24 липня 2014 року внесено відомості про державну реєстрацію припинення підприємницькою діяльністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 18).

З огляду на зазначену обставину, позивач звернувся до суду за правилами цивільного судочинства.

Визначаючись щодо норм права, які регулюють спірні відносини суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази, які не стосуються справи й предмета доказування (стаття 58 ЦПК України), або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи (стаття 59 ЦПК України), судом не повинні прийматися.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору, сторонами передбачено строк даного Договору пять років з правом його пролонгації.

Відповідно до ст. 793 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент укладення договору передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, зазначена вище норма ЦК України передбачає обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), які укладені на один рік і більше.

Зі змісту ч. 3 ст. 640 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент укладення договору вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, строк даного договору встановлено сторонами в пять років із правом пролонгації, тобто більше, ніж один рік, в зв'язку з чим даний Договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Договори найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) посвідчуються як державними, так і приватними нотаріусами за місцем знаходження об'єкту нерухомості (п. 105 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5).

Підписання договору оренди сторонами здійснюється безпосередньо в присутності нотаріуса після перевірки всіх необхідних документів, перевірки обсягу цивільної правоздатності юридичних осіб, які беруть участь в підписанні договору (перевірка статуту, свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємництва, довідка з ЄДРПОУ, що передбачене п. 41 Інструкції № 20/5, повноважень представника юридичної особи).

Як вбачається, спірний договір оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року в порушення вимог ст. 793 ЦК України, не був нотаріально посвідчений сторонами.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, з наведеного вбачається, що недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору тягне за собою нікчемність такого договору.

Судом встановлено, що оскільки сторонами не було нотаріально посвідчено договір оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року, який укладено більше ніж на один рік, вказаний договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Такий законодавчий припис означає, що вчинення нікчемного правочину не є підставою для набуття тих прав та обовязків, на що спрямовано правочин, зокрема, в цій ситуації, особа не стала користувачем орендованого майна переданого їй за правочином, а відтак, інша особа позбавлена правових підстав отримувати певну плату за передане майно.

В такий спосіб законодавець встановив цивільно-правову санкцію у вигляді нікчемності правочину за недотримання сторонами такого правочину вимог закону про його нотаріальне посвідчення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року є недійсним, а отже таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року є недійсним з моменту його вчинення сторонами, а відтак позов про його розірвання є безпідставним.

Зважаючи на те, що нежитлове приміщення перебуває у фактичному використанні позивача ще з 2008 року й відповідач ним не користується, тому відсутні підстави для його повернення позивачу відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Крім цього, в позивача відсутні правові підстави й для стягнення з відповідача на свою користь 28980 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 27 травня 2005 року, який є недійсним з моменту його вчинення сторонами.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги мотиви, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, а також пояснення відповідача, якими останній заперечував предявлений до нього позов.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 205, 209, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 220, 640, 759, 763, 793ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

У позові Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, що належить до комунальної власності від 27 травня 2005 року та стягнення заборгованості по орендній платі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_4