Провадження № 2/752/5386/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.12.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Просто" про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16 березня 2012 року між ним та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 380265 з додатками № 1, № 2, АвтоТак та додаток № 3 від 28 листопада 2012 року.

Позивач зазначає, що угода укладена під впливом обману та із порушенням норм Законів України "Про захист прав споживачів" та "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг в Україні", а тому повинна бути визнана недійсною.

На думку позивача, спірна угода не містить необхідних елементів, зокрема не вказаний розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, підтвердження, що інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг в Україні", надана клієнту.

Оскільки в додатку № 1 до угоди не зазначено марку, модель та ціну автомобіля, позивач не міг в момент підписання угоди здійснити приблизний розрахунок загальної вартості угоди, чи кожного конкретного платежу. Розрахунок загальної вартості угоди чи кожного окремого платежу унеможливлюється їх прив"язкою до поточної вартості автомобіля, який є змінним показником. Разом з тим, відповідачем не зазначено яким чином відбувається інформування про зміну поточної вартості ціни та взагалі хто є постачальником, тому позивач позбавлений можливості перевірити чи з"ясувати поточну ціну автомобіля. Відповідачем не створювався графік внесків та позивачу він не видавався, у зв"язку з чим позивач не міг приблизно припустити розмір свого зобов"язання перед відповідачем. Передбачаючи формулу розрахунку платежів з прив"язкою до змінного показника, відповідач в односторонньому порядку збільшував грошовий вираз як загальної вартості договору, так і кожного щомісячного платежу. ОСОБА_1 вважає умови угоди несправедливими для нього.

Крім того, на думку позивача, на дану угоду поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів". Умови угоди, які закріплюють застосування змінного показника при визначенні ціни угоди, порушують принцип добросовісності, оскільки відповідач свідомо не надав позивачу достовірну інформацію про дійсне підвищення вартості угоди та її реальний розмір, як на момент укладення договору, так і в подальшому. Під час укладення угоди позивач розраховував на значно менший розмір щомісячних платежів та не передбачав, що розмір заборгованості буде збільшуватися незалежно від вчасної сплати внесків. Наразі виплата заборгованості за договором завдає шкоди позивачеві, адже ставить його у скрутне матеріальне становище. Окрім того, невизначеність остаточної заборгованості і можливість її збільшення відповідачем в подальшому становить позивача у вкрай невигідне становище. Умови угоди є складними, а тому позивач в силу відсутності спеціальних знань не міг оцінити їх під час підписання угоди та здійснити поміркований та ефектний вибір. Позивач не підозрював, що в основу розрахунків платежів за угодою покладено змінний показник, що в результаті спричинить необгрунтоване збільшення розміру зобов"язань аж на 72,3%.

Разом з тим, відповідач не несе жодних додаткових витрат, зумовлених збільшенням поточної ціни автомобіля. Тому прив"язка всіх платежів за угодою до поточної ціни автомобіля є безпідставною і спрямована виключно на протиправне збагачення відповідача за рахунок позивача.

За таких підстав, позивач просить визнати недійсною угоду № 380265 від 16.03.2012 р. з додатками, укладену між ТОВ "Авто просто" та ним. Стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 158 309,59 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ТОВ "Авто просто" в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність вимог позивача.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 380265, предметом якого є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля (а. с. 18). Укладена між сторонами угода складається з основного тексту угоди, додатку № 1 (анкети учасника), додатку № 2 (правила функціонування системи Автотак) та додатку № 3 (документ взаємозвірки розрахунків, станом на момент одержання права на отримання автомобіля). Угода та Додатки до неї підписані сторонами і є невід"ємною частиною угоди.

Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатками до неї.

Після підписання угоди позивача було включено до групи № 1167, у зв"язку з чим позивачем було сплачено плату за послуги, пов"язані зі вступом до системи в розмірі 3% + ПДВ від поточної ціни автомобіля, вказаної в додатку № 1.

Згідно листа № 405 від 31.08.2016 р. ТОВ "Авто просто" та переліку платежів позивача за угодою загальна сума сплачених коштів становить 158 309 грн. 59 коп. Зазначена сума також підтверджується квитанціями про сплату позивачем грошових коштів відповідачу. (а.с. 27 - 39)

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Заявляючи вимогу про визнання недійсною угоди позивач посилається на те, що угода укладена під впливом обману та із порушенням норм Законів України "Про захист прав споживачів" та "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг в Україні". Вказує на те, що на момент укладення між сторонами спірного договору відповідачем були включені умови, які є несправедливими відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 1, п. 11-1 ст. 4Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Фінансовими вважаються такі послуги як, зокрема, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» 09.10.2012 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, якими закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, діяльність яких направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та послуг.

Згідно Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Із додатку № 2 до угоди вбачається, що система «Авто Так» - це торгівельна марка, зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТОВ «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається у групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи надається порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою і відповідно до платежів, здійснених самими учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

З огляду на зазначене встановлено, що поняття «придбання товарів у групах» є законною підприємницькою діяльністю за умови дотримання всіх встановлених вимог та отримання відповідного дозволу, який відповідачем отримано у Національному комітеті фінансових послуг.

Судом встановлено, що за схемою придбання товарів для кожного споживача відбувається і за рахунок внесків інших учасників, різниця між учасниками є тільки в часі отримання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать усі учасники, за умови виконання ними умов угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержано.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 і щодо того, що відповідач ввів в оману позивача, використовуючи підміну понять, коли позивач сплачує кошти не за одержання автомобіля, а за можливість отримати «право на його отримання», оскільки такий висновок позивача суперечить вимогам чинного законодавства та умовам спірної угоди.

Так, відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Угода № 380265 від 16.03.2012 р. підписана належним чином сторонами.

Згідно ст. 10 угоди, підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Додатком № 2 до угоди передбачено, що учаснику надається сім днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитися від участі в системі «Авто Так». При цьому, в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 звертався із заявою про розірвання угоди в семиденний термін, що свідчить про його згоду з усіма умовами угоди. Тому, доводи представника позивача про наявність обману в діях відповідача по відношенню до позивача під час укладення спірної угоди є хибним.

З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 194821 від 15.01.2013 р.

З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивач на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вважає, що укладена сторонами Угода порушує його права, оскільки містить несправедливі умови, у зв'язку із чим ця Угода є недійсною із застосуванням наслідків її недійсності.

Однак, при цьому, позивач на порушення норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не вказав чи є зазначена обставина відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсними саме цих (яких конкретно) умов Угоди та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому, зазначивши, що підставою недійсності Угоди є несправедливість умов Угоди (ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів").

У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Крім того, положеннями угоди передбачено, що у випадку розірвання угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості, за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до Авто Просто з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4.3.

Отже, судом встановлено, що порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, визначений в угоді, тобто повернення коштів позивачу повинно відбутися після повернення коштів іншим учасникам, які розірвали угоди раніше позивача.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦК України виникнення зобов'язання безпосередньо пов'язане з виникненням прав та обов'язків конкретних осіб.

Права та обов'язки сторін даного спору у виниклих між ними правовідносинах, виникають з умов укладеної між ними угоди,

Наведене свідчить про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Авто-Просто» на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 158 309 грн. 59 коп.

Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 23, 203, 215 та 216 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Просто" про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: