У Х В А Л А

5 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - управління пенсійного фонду України в м. Нетішин Хмельницької області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацій та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 липня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт перебування ОСОБА_5 в трудових відносинах з СПД - ФОП ОСОБА_4 з 18 лютого 2008 року по 29 лютого 2012 року. Стягнуто з СПД - ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 липня 2015 року в частині відмови у позові та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з СПД - ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 11 667 грн. 60 коп. заборгованості по заробітній платі, 6 729 грн. компенсації за невикористану відпустку, 11 151 грн. 33 коп., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, 49 565 грн. 98 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зобов'язано СПД - ФОП ОСОБА_4 сплатити за ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нетішин Хмельницької області страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 18 лютого 2008 року по 29 лютого 2012 року в сумі 12 425 грн. 98 коп. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 відхилено, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 липня 2015 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ФОП ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду, рішення апеляційного суду в частині задоволених вимог та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме : статей 95, 115, 116 КЗпП України, статей 21, 30 Закону України «Про оплату праці».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що факт перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 з 18 лютого 2008 року по 29 лютого 2012 року встановлено вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 квітня 2014 року, що відповідно доказуванню не підлягає. Згідно статей 95, 110, 116, 117 КЗпП України, статей 21, 30 Закону України «Про оплату праці» обсяг виконаних позивачем робіт за відповідний період, тобто, що нею було виконано погодинну норму праці, а також відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець - відповідач, з якою фактично було укладено трудовий договір. Відповідач як роботодавець ОСОБА_5 у порушення вимог статті 30 Закону України «Про оплату праці» не здійснювала облік виконуваної роботи найманим працівником ОСОБА_5, а також бухгалтерський облік витрат на оплату її праці. Оскільки з вини відповідача ОСОБА_5 не виплачено належні позивачу кошти, заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, тому також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, направляючи справу в оскаржуваній частині на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачів заробітної плати суд першої інстанції належним чином не встановив обставини справи : виконання позивачем норми праці за час перебування у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_4, обсяг виконаних робіт позивачем і період, за який їй було виплачено відповідачем ОСОБА_4 заробітну плату, чи відповідає цей розмір заробітної плати вимогам Закону України «Про оплату праці»; не взято до уваги розподіл обов'язків доказування у трудових спорах, не мотивував, на підставі яких доказів дійшов висновку про відмову в позові у цій частині; обов'язок доказування поклав лише на позивача.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - управління пенсійного фонду України в м. Нетішин Хмельницької області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацій та моральної шкоди за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко