Категорія 55Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства (далі ДП) "Центр Державного земельного кадастру" про стягнення середнього заробітку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд у 22 липня 2016 року.

Зазначала, що з 08 серпня 2011 року працювала в Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» в м. Вінниці, що по вул. 600-річчя, 19 в м. Вінниці.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09 січня 2013 року № 5 вирішено реорганізувати ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр Державного земельного кадастру» та створено на його базі структурний відокремлений підрозділ - Вінницький відокремлений підрозділ Центру ДЗК. Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обовязків ДП «Державна картографічна фабрика».

У звязку з реорганізацією та перереєстрацією підприємства, 17 червня 2013 року вона була переведена у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр Державного земельного кадастру».

На день припинення трудових відносин з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» за роботодавцем рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1228,69 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2016 року № 127/25008/15-ц заборгованість по заробітній платі в сумі 1228,69 грн. була стягнута на користь позивача, але фактичний розрахунок був проведений відповідачем лише 27 квітня 2016 року, про що свідчить виписка ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 08 червня 2016 року №179, середньомісячний заробіток ОСОБА_6 за останні два місяці перед датою припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» - 17 червня 2013 року складає 1523,40 грн., середньоденна 112,84 грн.

Посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.06.2013 року по 27.04.2016 року (722 робочих дні) в сумі 81470,48 грн. (722 роб. дні х 112,84 грн. = 81470,48 грн.).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24148,80 грн., а також судові витрати в сумі 981,15 грн.

В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із судового рішення вбачається, що воно по суті є правильним і справедливим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що з 08 серпня 2011 року позивач працювала в ДП «Державна картографічна фабрика», яке наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09 січня 2013 року № 5 реорганізовано ДП «Державна картографічна фабрика» в ДП «Центр Державного земельного кадастру» та створено на його базі структурний відокремлений підрозділ - Вінницький відокремлений підрозділ Центру ДЗК. Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обовязків ДП «Державна картографічна фабрика».

ОСОБА_6 у звязку із цим 17 червня 2013 року була переведена у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр Державного земельного кадастру».

На день припинення трудових відносин з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» за роботодавцем рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1228,69 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2016 року № 127/25008/15-ц стягнуто заборгованість в сумі 1228,69 грн.

Встановлено, що фактичний розрахунок був проведений відповідачем 27 квітня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24148,80 грн. за положеннями статей 116, 117 КЗпП України та частини 4 статті 36 цього Кодексу, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що оскільки звільнення (припинення трудових відносин) ОСОБА_6 не відбулось 17 червня 2013 року, а відбулось її переведення у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр Державного земельного кадастру», то немає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з 17 червня 2013 року. Виходив із того, що за встановлених обставин слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2015 року (з наступного дня після звільнення) по 27 квітня 2016 року (по день фактичної сплати заборгованості).

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим судом обставинам справи.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові, апеляційна скарга не містить.

Не спростовують правильні висновки суду посилання у апеляційній скарзі на те, що фактично було проведено реорганізацію двох підприємств зі зміною в організації структури і штатного розпису внаслідок чого ДП «Державна картографічна фабрика» було припинено, а частина його працівників було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до положення статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Зміст вказаної норми матеріального права свідчить про те, що право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку виникає саме у звільненого працівника, а тому підстав для виплати вказаного середнього заробітку працівникові, який переведений на іншу роботу, положенням статей 116 та 117 КЗпП України не передбачено.

Отже, оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук