Справа 206/1625/16-ц
Провадження 2/206/537/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Сухоруков А.О.,

при секретареві: Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини та про надання дозволу на виїзд з України громадянину, надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу іншої з батьків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу іншої з батьків.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що 01.06.2007 року він уклав шлюб з відповідачкою. Одразу після шлюбу вони переїхали до його постійного місця проживання до держави Ізраїль, де ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син, ОСОБА_2. 01 березня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу відповідачка переїхала жити до іншого чоловіка та категорично відмовляється надавати йому можливість бачитися з сином, вимагає у нього гроші за те, що щоб він міг бачитися зі своїм рідним сином.

У їхнього сина є шкірні захворювання, а саме атопічний дерматит, тому він потребує щорічного профілактичного лікування, у його батьків є можливість щороку відвозити його сина до держави Ізраїль для проходження лікування та побачень із його близькими родичам, що стало причиню звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд встановити порядок спілкування зі своїм сином ОСОБА_2, а саме щосуботи з 09:00 з ночівлею до неділі 21:00, а у випадку коли зазначені дні побачення з дитиною не відбуваються з вини її матері - вони зберігаються та переносяться на інші дні, також надати йому тимчасовий дозвіл на виїзд з України з його сином без згоди та супроводу матері дитини до держави Ізраїль з 06.06.2016 року по 09.10.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали. В обґрунтування вимог покликаються на обставини, вказані в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти дозволу на виїзд дитини з України без її згоди та супроводу, а щодо встановлення часу спілкування дитини вважала про часткове задоволення позову, з підстав викладених в своїх запереченнях, а саме: вважала за доцільним та корисними вважати зустрічі з батьком протягом 2-3 годин на день, залежно від стану здоров'я, побажань дитини, погодних умов та інше, переважно на свіжому повітрі з мінімальним відривом від місця постійного проживання дитини ( у межах ж/м Придніпровський, м. Дніпро). Також зазначила наступний графік його спілкування з дитиною, а саме: по 1-2 рази на тиждень по 1-2 години на протязі не менше місяці, з наступним збільшенням кількості зустрічей до 2-3 разів на тиждень до 2-3 годин на день на протязі не менше місяця, при благополучній адаптації, збільшити до 3-х разів на тиждень по 2-3 години у день, і так до 5 років та обов'язково слідкувати за психічною та емоційною адаптацією сина на кожному етапі. Оскільки їхній син ще дуже маленький для тривалих перерв у спілкуванні з нею. Також зазначила, що вона ніколи не чинила та не має наміру перешкоджати здоровому спілкуванні батька з сином, але наполягає, що спілкування повинно преш за все виходити з інтересів дитини, бути корисним та всебічним. Також вважала не доцільним вивіз їхнього сина за кордон на такий довгий строк, оскільки лікарі межах країни покращили стан їхнього сина за 2 місяця, а розлука сина з нею буде серйозною емоційною травмою для дитини, окрім цього, вона як мати дитини дуже обізнано хворобою дитини. Вважає, що зміна клімату, харчових продуктів та навіть води, приведе до стресу дитини, та порушує її права на спілкування з дитиною.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти дозволу на виїзд дитини з України без згоди та супроводу відповідачки, а щодо встановлення часу спілкування дитини вважала про часткове задоволення позову, а саме: викладених відповідачки в її запереченнях.

Представник третьої особи управління-служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засідання надала висновок органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про способи участі у вихованні батька, ОСОБА_1, з малолітнім сином, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надання дозволу на тимчасовий дозвіл виїзд з України малолітньому без згоди та супроводу матері, ОСОБА_4, до держави Ізраїль.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

01 березня 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, був розірвано, рішення суду набрало чинності 12.03.2016 року.

З довідки доцента ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 поставлено діагноз у вигляді атопічний дерматит (а.с.11).

З акту обстеження умов проживання від 04.05.2016 року, в якому мешкає позивач вбачається, що було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, яким встановлено, що умови проживання задовільні.

ОСОБА_1 за місцем працевлаштування характеризується позитивно (а.с.102).

ОСОБА_2, потребує виключного годування (дієти), про що свідчить висновок лікара-дієтолога ДУ «Інститут Гастроентерології НАМН України» (а.с.104-106).

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_5, пояснив, що хвороба атопічний дерматит залежить від трьох факторів, а саме: дитини, батьків та способів лікування. А дана хвороба розвивається від сонця, повітря та води. Зазначив, що дитині обов'язково потрібно дотримувати дієти. Також пояснив, що у м. Дніпропетровську немає клініки для стаціонарного лікування. Вважав, якщо є можливість відвести дитину до Ізраїлю, то це буде доцільним для лікування.

П. 4 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Ст.159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Сімейного кодексу України, вбачається, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, керуючись принципом справедливості, неупередженості з метою захисту прав дитини, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, та в інтересах дитини, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та з врахуванням того, що позивачем не надано графіку його робочих, навчальних та вихідних днів, тому суд бере до уваги частково висновок органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про способи участі у вихованні батька, ОСОБА_1, з малолітнім сином, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки даний висновок викладений тільки з пояснення позивача та не враховані обставини, що дитина хворіє та потребує контролю за дієтою, позицію відповідача, отже, суд дійшов висновку для наявність підстав для часткового задоволення позову та вважає, встановити порядок участі батька, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, із сином, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної суботи з 09 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин.

Що стосується вимог позивача про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу іншої з батьків, суд вважає відмовити у повному обсязі, з наступних підстав.

З довідки №19 виданої КЗ ДЦПМСД №10 від 15.06.2016 року, вбачається, до ОСОБА_2 на даний час терапія підібрана, є позитивна динаміка, дитина не потребує в зміні лікувального закладу та підбору альтернативної терапії, окрім цього, з висновку за результатами психологічному обстеження виданого МЗ «Дейлі Медікал» встановлено, що якщо відати дитину на цілий день в дитячий садочок або до рідних може викликати внутрішній конфлікт та спровокувати посилену продуктивну симптоматику (шкірні висипи та інші неврологічні симптоми).

Суд не бере до уваги твердження допитаного в судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_5, щодо направлення на лікування дитини до держави Ізраїль, оскільки має лише рекомендаційний характер, та не відповідає вищезазначеним довідкам КЗ ДЦПМСД №10 та МЗ «Дейлі Медікал».

Згідно ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при ухваленні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Згідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-Х11 вбачається, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України, зокрема дитини, під час перебування за її межами, є проїзний документ дитини.

Оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання.

З аналізу законодавства України вбачається, що при розгляді справ з предметом позову «Про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, яка не досягла 16-річного віку за межі країни», необхідно встановити факт відсутності згоди іншого батька та ухилення останнього від надання такої згоди.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з проханням надати тимчасовий виїзд їх сина за кордон, а відповідач ухиляється та відмовляє в надані такого дозволу.

Крім того, в судовому засіданні відповідач стверджувала, що вона готова виїхати разом з дитиною до Ізраїлю з метою оздоровлення дитини, однак лише не у літній час, оскільки у даній країні дуже велика температура, що може призвести до більш тяжкого захворювання дитини.

В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що сторони до розірвання шлюбу виїздили не одноразово до держави Ізраїль.

З огляду на викладене вбачається, що відповідач не ухилявся і не ухиляється від надання згоди на тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон, а тому суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтовані.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141.150,155,157,159 Сімейного кодексу України, ст. 4-8, 10,11,18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 221-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок участі батька, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, із сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної суботи з 09 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков