печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Остапчук Т.В.,

при секретарі - Котко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 4" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, посилаючись на те, що ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 153,5 кв.м. Житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА 4», а тому відповідачу надаються житлово-комунальні послуги, які він не оплачує, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість в розмірі 9 701,06 грн. яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку та стягнути індекс інфляції в розмірі 4611,58 грн., 3% річних, що становить 206,43 грн., та пеня у розмірі 25115,58 грн.

Представник позивача Зайцев І.Є. позов підтримав, уточнив позовін вимоги , вказував на те що відповідачка сплатила заборгованість за житлово-комунальні послуги та станом на 14.09.2016р. має заборгованість - індекс інфляції в розмірі 5719,79 грн., 3% річних, що становить 480,07 грн., пеня у розмірі 7552,06 грн., яку просить стягнути.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, який знаходиться на балансовому утриманні позивача.

31 травня 2002р. між відповідачем та ТОВ «РАДА», правонаступником якого є ТОВ «РАДА 4» укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до п. 2.2.4 якого власник зобов'язаний не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок Підприємства пропорційно його частині власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги, а саме: диспетчирізацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування будинкових вузлів обліку, їх стандартизацію і метрологію, обслуговування водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло - та електропроводів будинку, дизенфекцію, дератизацію, послуги аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових кліток, опалення місць загального користування, воду на миття та полив прибудинкової території , податок на землю, матеріальні витрати, витрати на утримання адміністративного приміщення та апарату управління підприємства, санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні та інші платежі, передбачені чинним законодавством України.

Позивач свої зобов'язання виконує, надає відповідачу житлово-комунальні послуги, разом з тим відповідач їх не оплачує.

Встановлено , що на день подання позову станом на 30 квітня 2015 року, в результаті несплати послуг, передбачених договором, за відповідачем за період з 01.06.2014р. по 30.04.2015р. утворився борг в розмірі 9701,06 грн. , який сплачений під час розгляду справи по суті.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи16 грудня 2015р. № 6-2023цс15

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно наданого представником позивача розрахунку індекс інфляції становить 4611,42 грн., 3% річних становить 206,43 коп. станом на 30.04.2016р. , представником відповідача розрахунок не заперечувався.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню частково та слід стягнути індекс інфляції в розмірі 4611,58 грн., 3% річних, що становить 206,43 грн. судом не приймається розрахунок до заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.2016р. , оскільки позивачем не подавалось заява про збільшення позовних вимог про заборгованість станом на 14.09.2016р.

Позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 25115,58гр. не підлягають задоволенню , оскільки відповідно до п.10 ч.2 статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розміру пені не встановлено.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 396,34 грн., розмір якого підтверджений квитанцією про сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", ст. 66-68, 191, 179 ЖК України , ст.ст.10, 11, 60, 209, 212,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 4" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 4" індекс інфляції в розмірі 4611,58 грн., 3% річних в розмірі 206,43 грн. та судовий збір в розмірі 396,34 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.