АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5998/16 Справа № 183/1358/16 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Осіян О.М.
Категорія 27 У Х В А Л А
12 жовтня 2016 року м. Дніпро
Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Осіяна О.М.,
суддів - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,
за участю секретаря - Григор'євої В.А..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що судом порушені норми матеріального права, оскільки наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі, а тому просить скасувати рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що 29 квітня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони укладали правочин у формі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, після якої відповідачем отримано банківську послугу у вигляді платіжної картки «Універсальна», яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи, з якими відповідач була ознайомлена, про що свідчать її підписи під відповідним текстом вищевказаної заяви. Платіжну картку банк видав 29 квітня 2010 року. При цьому, посилання на встановлення відповідачу того, чи іншого кредитного ліміту на картку належними доказами не підтверджено, водночас відповідач не заперечував факт встановлення кредитного ліміту в розмірі 3700 грн.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 19 січня 2016 року має заборгованість за кредитним договором № б/н в розмірі 20237,21 грн., з яких: 1853,67 грн. - заборгованість за кредитом, 14946,05 грн. - заборгованість зі сплати процентів, 2950 грн. - заборгованість зі сплати комісії та пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 987,49 грн. - штраф (процентна складова).

Суд посилався на ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України, Умови та Правила надання банківських послуг, та зазначив що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні Карти включно. Забороняється використання Карти зі спливши терміном дії. По закінченню строку дії карти пролонгується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримавши грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено.

Врахувавши вимоги ст. 251, 252, 256, 257, ч 5 ст. 261 ЦК України суд встановив, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 12 лютого 2013 року. Але ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із даним позовом лише 17 березня 2016 року, тобто із пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено, а тому суд відмовив у задоволенні позову.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що умовами та правилами надання банківських послуг встановлений строк позовної давності у 50 років, а відповідач в порушення закону не виконала зобов'язання та мало місце переривання перебігу позовної давності.

Ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не надано доказів на підтвердження того, що по закінченню строку дії платіжної картки, виданої відповідачу, було здійснено перевипуск вказаної картки із продовженням строку її дії, і що така картка була отримана відповідачем.

Відповідач заповнила лише анкету-заяву від 29 квітня 2010 року, у якій зазначено цю саму дату отримання картки та ПІН. Інших угод сторони не укладали.

Ніяких достовірних та належних доказів про те, що відповідач продовжував виконання договору після лютого 2013 року, позивач не надав до суду першої інстанції, а із наданих розрахунків слідує, що останній платіж відповідач здійснив 12 лютого 2013 року.

Але банк звернувся до суду із позовом лише 17 березня 2016 року, тобто, після спливу позовної давності. Клопотань про поновлення строків звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав, а тому суд першої інстанції правильно застосував приписи ст. 251, 252, 256, 257, ч 5 ст. 261 ЦК України.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг, як і довідка про умови кредитування не підписані відповідачем (а.с.8-33). Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли саме ці Умови, а тому безпідставним є посилання позивача на ці Умови, як на одну із складових частин кредитного договору.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що було зроблено відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції.

Зважаючи на те, що позивач ПАТ КБ «ПрибатБанк» звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 17 березня 2016 року та не ставив питання про поновлення пропущеного процесуального строку, як і не навів жодних достатніх та обґрунтованих підстав, з яких суд міг би прийти до висновку, що такий строк пропущено із поважних або незалежних від позивача причин, а нормами цивільного законодавства України не передбачено право суду на поновлення позивачу пропущеного процесуального строку при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості за споживчим кредитом з ініціативи суду без відповідної заяви позивача (ПАТ КБ «ПриватБанк»), а відповідач просила суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволенні позову, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: