Провадження № 2/521/1408/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О. В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Безверхого А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору № ML- 500/183/2007 від 24.10. 2007 року.

Позов мотивовано тим, що 24.10.2007 між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № ML-500/183/2007. 22.07.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір №1, 01.11.2010 року - Додаткову угоду №2, 26.09.2011 року - Додатковий договір №3 та 24.04.2014 року - Додатковий договір №4, до зазначеного кредитного договору, додатковими договорами та угодами внесено зміни та доповнення до кредитного договору № ML-500/183/2007. Позивач вважає, що кредитний договір є недійсним з моменту його вчинення, так як він суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», посилаючись на те, що при укладенні вказаного договору банк вдався до нечесної підприємницької практики, оскільки при укладенні вказаного договору їй було нав'язано банком ануїтетну схему кредитування замість класичної, що призвело до збільшення загальної вартості кредиту, позивачу не було повідомлено в письмовій формі про наявні форми кредитування, відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, договір містить несправедливі умови щодо зміни у витратах, зокрема, щодо збільшення ставки кредитування без згоди позичальника.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що позивач являється пересічним громадянином, не була освідчена в схемах кредитування, банк не надав інформацію про форми кредитування, сукупну вартість кредиту, нечесна підприємницька діяльність банку полягає в тому, що банком були запропоновані одні форми кредитування, стандартні, і позивач думала, що підписує саме їх, а виявилось, що підписала ануітетну. Переплата є суттєвою за ануітетною формою, на відміну від стандартної. Також на момент укладання договору було зроблено невірний розрахунок, є приховані платежі, які не передбачені договором, з цього приводу виникла переплата.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надав до суду письмові заперечення (а.с.53-55 т.1) в яких зазначив, що наведені в позовній заяві обґрунтування є надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Посилання позивача щодо невиконання переддоговірної роботи відповідача із позивачем спростовуються анкетою-заявкою на отримання кредиту, яка підписана власноруч позивачем, в якій передбачено, що підписанням цієї анкети позивач підтвердив, що банком надано в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже права позивача на отримання інформації не порушені. Також не відповідають обставинам справи твердження позивача стосовно невідповідності відсоткової ставки за користування кредитними коштами умовам кредитного договору,так як відсоткова ставка є незмінна, а різниця у розмірі відсотків по кредиту залежить від способу погашення заборгованості передбаченого договором. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів про відсутність можливості іншої сторони угоди (ОСОБА_3.) запропонувати свої умови договору, такий висновок ґрунтується на припущеннях. Визнання правочину недійсним за ознаками омани можливо тільки у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела іншу в оману, однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаного.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши експерта в судовому засіданні, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ML- 500/183/2007(а.с. 74-78 т.1), згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60 900, 00 дол.США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99% річних. У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахувань процентів, де FIDR- процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, що може змінюватись (зменшуватись або збільшуватись) банком в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку. Порядок нарахування процентів здійснюється в день сплати процентів, але не пізніше дати визначеної у графіку повернення кредиту, кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення , та сплачуються позичальником.

Відповідно до пункту 2 частини першої вказаного кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 24.10.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за оспорюваним договором між відповідачем та третьою особою ОСОБА_4 24.10.2007 укладено договір іпотеки (майнова порука)(а.с.87-89 т.1), між відповідачем та третьою особою ОСОБА_5 24.10.2007 р. укладено договір поруки (а.с. 90 т.1), відповідно до умов яких останні зобов'язазались відповідати за повне і своєчасне виконання позивачем боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що підтверджується копіями виписок по особовому рахунку позивача (а.с. 118-139), відповідач надав у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р.», що підтверджується підписом позивача в анкеті позичальник, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 57-58),відповідні відомості містяться в додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 160-163), підписаного сторонами. Доводи представника позивача про невідповідність розрахунку періодичних платежів за оспорюваним договором його умовам з посиланням на висновок судової економічної експертизи (а.с. 1-27 т.2) відхиляються судом, оскільки в зазначеному висновку експертом не обґрунтовано застосування формули ануїтетного платежу, за яким нею було розраховано величину відповідного платежу (а.с. 11 т.2), при наданні пояснень за експертним висновком, експерт пояснила, що зазначена формула є рекомендованою до застосування, нормативно формула розрахунку ануїтет них платежів не встановлена, механізм розрахунку ануїтетних платежів, що застосований відповідачем, нею не визначався та не досліджувався.

При цьому, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, в судовому засіданні судом було роз'яснено їх право на звернення до суду з клопотаннями з приводу призначення додаткової або повторної експертизи, проте відповідних клопотань заявлено не було.

Доводи представника позивача про несправедливість встановленого оспорюваним договором механізму зміни відсоткової ставки відхиляються судом, оскільки, виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору. Положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що міститься в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11 листопада 2015 р. у справі N 6-511цс15.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 203,215,626-628,1054 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 11, 14, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Мурзенко