Справа № 462/4438/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2621/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Львів

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Богонюка М.Я.

суддів: Ванівського О.М., Федоришина А.В.,

при секретарі: Фейір К.О.,

з участю позивача - ОСОБА_2, представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, за участю третьої особи - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що з квітня 2009 року вона та ОСОБА_6 проживають окремо і з того часу відповідач не займається вихованням їх дітей, не піклується про них, не цікавиться ними. Станом на час звернення до суду з позовом ОСОБА_6 не займався вихованням дітей та не спілкувався з ними протягом 6 років. Сини не знають свого біологічного батька, оскільки відповідач самоусунувся від їхнього виховання та спілкування з ними. Тому вважає, що в інтересах дітей буде позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримку та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.15 своєї постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено підстави позбавлення батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилися двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В липні 2010 року сторони шлюб розірвали в судовому порядку.

Діти сторін залишилися проживати з мамою, яка утворила нову сім'ю, де народилося ще двоє дітей та на даний час перебуває в стані вагітності.

Відповідач по справі знаходяться на заробітках закордоном.

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_8. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідач не цікавиться вихованню дітей, не турбується про їхній стан здоров'я, а також не приймає жодної участі у їхньому повсякденному житті.

Відмовляючи в задоволенні позову та попереджуючи відповідача про необхідність змінити ставлення до дітей, суд першої інстанції вірно виходив з положення ст.164 СК України та роз'яснення Постанови Пленуму Верхового суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року та прийшов до висновку, що такий крайній захід впливу на відповідача не на часі і є передчасним щодо застосування його до нього.

При цьому судом встановлено, що склалися такі об'єктивні обставини, зокрема: створення сторонами нових сімей, окреме проживання і не зовсім хороші стосунки сторін, перебування в даний час відповідача за кордоном, що в свою чергу певним чином впливає на участь відповідача у вихованні дітей. Однак, зазначені обставини не позбавляють його обов'язку займатися вихованням та утриманням дітей. У зв'язку з цим, судом і зроблено йому офіційне застереження.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 приймає участь в утриманні дітей, сплачує аліменти та не має заборгованості по таких.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: М.Я. Богонюк

Судді: О.М. Ванівський

А.В. Федоришин