Справа № 130/1878/16-ц Провадження № 22-ц/772/3437/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_4, який являється колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_2 З 1991 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, однак не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною вище квартирою.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №1 в будинку №4 по вул. Кашевича у м. Жмеринці.

Усунуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною їм квартирою №1 в будинку №4 по вул. Кашевича в м. Жмеринці, шляхом зняття з реєстраційного обліку з цієї квартири ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1995 року сторонам та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - кожному в рівних частинах по 1/6 належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.8).

Згідно з договором дарування від 09.12.2004 року відповідач та ОСОБА_6 подарували позивачу ОСОБА_2 1/3 частину вищезазначеної квартири (а.с.9).

Відповідно до копії витягу з державного реєстру та копії реєстраційного посвідчення своє право власності ОСОБА_2 на вищезазначене майно за договором дарування зареєструвала (а.с.10, 11).

Згідно з договором дарування від 05.11.2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подарували позивачу ОСОБА_3 1/3 частину вищезазначеної квартири (а.с.12).

Відповідно до копії витягу з державного реєстру та копії реєстраційного посвідчення своє право власності ОСОБА_3 на вищезазначене майно за договором дарування зареєструвала (а.с.13, 14).

Таким чином позивачі є власниками квартири АДРЕСА_2, кожній належить по 1/2 частині. Відповідно до копії технічного паспорту, загальна площа квартири складає 60,8 кв.м., в тому числі житлова - 32,2 кв.м. (а.с.15-16).

Згідно з копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, позивачі є також власниками земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кашевича, 4/1 в м. Жмеринка (а.с.17, 18).

Відповідно до копії домової книги, відповідач значиться зареєстрованим у спірній квартирі (а.с.19-22).

Згідно з копією довідки квартального комітету «Товарна» від 02.02.2016 року відповідач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, однак з 1991 року не проживає (а.с.23).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 23.09.2005 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.24).

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Під час розгляду справи було встановлено, що реєстрація відповідача ОСОБА_4 заважає позивачам оформити субсидію та вільно реалізувати свої права власника, а саме продати квартиру.

Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на існування домовленості між ним та власниками квартири про те, що після розлучення з ОСОБА_2 він не буде звертатись до суду з приводу розподілу спільного майна подружжя, натомість матиме право бути зареєстрованим у вказаній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази існування зазначеної вище домовленості між сторонами у справі.

За таких обставин, враховуючи, що позивачі є власниками спірної квартири, реєстрація відповідача в ній перешкоджає реалізації права власності та розпорядження нею, а також те, що відповідач ОСОБА_4 без поважних причин не проживає у зареєстрованій квартирі з 1991 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_8

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_9