АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/3710/16 Головуючий 1-ї інстанції Тордія Е.Н.
Справа № 2- 637/989/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Івах А.П.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що у липні 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 31 420 грн. на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредиту відсотків у розмірі 1,7% на місяць.

Забезпеченням зобов'язань за кредитним договором став житловий будинок №34 по вул. Лісовій в с. Новомиколаївка.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно якого остання взяла на себе зобов'язання перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, як солідарний боржник.

У зв'язку з неналежним виконання своїх зобов'язань боржниками, у листопаді 2010 року Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2010 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № № 4 за вищевказаною адресою. Заставне майно було реалізовано за 23 300 грн.

Враховуючи той факт, що реалізація заставного майна не покрила заборгованість, заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року з поручителя ОСОБА_2 стягнуто 63 828,57 грн.

Станом на 28 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 140 606,08 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 15 023,61 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 42 740,19 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 3 416 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 72 492,66 грн.; штрафу (фіксована частина) 250 грн.; штрафу (процентна складова) 6 683,62 грн.

Враховуючи, що судове рішення від 11 червня 2013 року не виконано, станом на 28 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становить 82 745,27 грн.

Таким чином, просив солідарно стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 140 606,08 грн. та ОСОБА_2 82 745, 27 грн., а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 2 978,80 грн.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував з посиланням на його недоведеність та безпідставність, а також пропуск строку Банком для звернення до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, судові витрати за подання позову та апеляційної скарги покласти на відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд 1-ї інстанції виходив з того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення всієї заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування ним і неустойки до поручителя, яка рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 червня 2013 року була задоволена та звернувши за рішенням суду від 22 листопада 2010 року стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № №4, яке було реалізовано за 23 300 грн. кредитор відповідно до правил ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання та не має права на повторне стягнення з боржника та поручителя тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №HAU6GA00000015 від 16 липня 2007 року та договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31 420 грн. у вигляді встановлюваної кредитної лінії зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 липня 2017 року (а.с.13-16).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №HAU6GA00000015 від 16 липня 2007 року (а.с.19).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 21.01. 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 140 606,08 грн., яка складається із: 15 023,61грн. - заборгованість за кредитом, 42 740,19 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 3 416,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 72 492,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 6 683,62 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.88).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості станом на 06 вересня 2010 року в розмірі 37 477,90 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок №34 по вул. Лісовій в с. Новомиколаївка.. Заставне майно було реалізовано за 23 300 грн. (а.с.106-116).

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року, яке набрало законної сили, з поручителя ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнуто 63 828,57 грн., яка складається з наступного: - 23885.53 грн. - заборгованість за кредитом; - 20289.96 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1288.00 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; - 14325.62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2989.46 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.90-91).

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Як випливає з правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові 6-1077цс15 від 2 вересня 2015 року, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Отже, пред'явивши у 2013 році позов, що випливає з цього ж кредитного договору, до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк повернення кредиту та скористався наданим йому правом дострокового погашення за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов'язання з 15 липня 2017 року на 11 червня 2013 року.

З огляду на зазначене, у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителя ОСОБА_2 необхідно відмовити у звязку з припиненням поруки.

З інших правових підстав Банком позов до поручителя ОСОБА_2 не заявлено.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_1, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове їх задоволення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідності до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він з 2010 року припинив виплати по погашенню заборгованості по кредитному договору.

Доказів того, що розмір заборгованості є іншим відповідачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Банку, як кредитору, було відомо про порушення його прав, однак не звертаючись за його захистом протягом значного періоду часу, він сприяв збільшенню розміру збитків, а тому колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру заборгованості по основному тілу кредиту - 15 000 грн.

Підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2989.46 грн. - штраф (процентна складова немає, оскільки умовами договору така відповідальність не передбачена.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 324. 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 відмовити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в погашення заборгованості за кредитним договором №HAU6GA00000015 від 16 липня 2007 року 76 179,80 грн. (сімдесят шість тисяч сто сімдесят девять грн. вісімдесят коп.), що складається: 15 023,61 грн. - заборгованість за кредитом, 42 740,19 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 3 416,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15 000 грн. - пеня.

В решті позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді колегії: