Справа № 548/1328/16-ц
Провадження № 2/548/755/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2016 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П.,

за участю секретаря Листопад В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хорольської міської ради, третя особа: Державна реєстраційна служба при Клепачівській сільській раді Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на гараж,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що влітку 2009 року в АДРЕСА_1 він збудував гараж, проте під час узаконення вказаного нерухомого майна державний реєстратор відмовився реєструвати збудований гараж, тому просив суд визнати право власності за позивачем на зазначений гараж.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав суду письмову заяву про визнання позову, з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 15 ч.1 ЦК України „кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ч. 2 - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства".

Відповідно до ст.16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу".

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво".

Як встановлено в судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 в 2009 році побудував гараж, який розміщений у м. Хорол за житловим будинком по АДРЕСА_1, що підтверджує технічний паспорт на цей гараж.

Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; ч. 5 - на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пункт 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 № 6 зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями ДБАК у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК ) Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч.5 ст. 376 ЦК ). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК Українисуд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК)".

Копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2016 року, копія рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.08.2016 року та витяг з Держреєстру речових прав на нерухоме майно свідчать, що земельна ділянки, що знаходиться під вищевказаним гаражем, площею 0.0027 га., якій присвоєно відповідний кадастровий номер, з цільовим призначенням «для індивідуального гаражного будівництва», належить позивачу на праві власності.

Наявні в матеріалах справи письмові документи свідчать про те, що гараж відповідає архітектурним, санітарним та протипожежним нормам та правилам, знаходиться в межах земельної ділянки та не виходить за червону лінію вулиці, а також не знаходиться на суміжніх земельних ділянках.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 331, ч. 3 ст. 376 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 212- 215 ЦПК України, п.п. 2, 3, 9, 12, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва)", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на самочинно збудований капітальний гараж НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв.м., вартістю 41 423 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: