У Х В А Л А

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 квітня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 73 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окремі договори поруки. У результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що 15 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» за договором купівлі-продажу відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 1 246 472 грн. 54 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2007 року у розмірі 1 228 452 грн. 50 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2007 року у розмірі 1 228 452 грн. 50 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позичальник ОСОБА_3 погасив заборгованість за простроченими платежами, а строк виконання наступних поточних платежів ще не настав.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 13 квітня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 73 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окремі договори поруки.

15 червня 2012 року ПАТ «Сведбанк» за договором купівлі-продажу відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором

Пред'являючи позов, ПАТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань по кредитному договору та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.п. 3.1, 3.3 кредитного договору, банк має право дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п.п. 9.2, 9.3 кредитного договору.

Пунктом 9.3 кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати повного дострокового виконання зобов'язання простроченої заборгованості по платежам в тому числі й по кредитному договору.

Судом апеляційної інстанції безспірно встановлено, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, неналежно його виконуючи, допустив кредитну заборгованість, у зв'язку з чим кредитор звернувся до суду.

23 жовтня 2014 року позивач направив ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення кредиту.

Факт прострочення чергових платежів відповідач визнав (ч. 1 ст. 61 ЦПК України) та з 01 вересня 2014 року по 06 листопада 2015 року частково погасив на загальну суму 5 040 доларів США.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність простроченої заборгованості за кредитним договором, оскільки не врахував того, що сам факт порушення умов кредитного договору та наявності заборгованості, навіть прострочення сплати чергового платежу, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України є підставою для вимоги банку про повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а погашення простроченої заборгованості не виключає застосування ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив тверджень позивача про те, що відповідач не погасив усієї заборгованості навіть за графіком платежів за кредитним договором станом на день ухвалення рішення суду.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська