Справа № 204/5115/15-ц
Провадження № 2/204/283/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

за участю представника відповідача

Управління житлового господарства

Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3,

за участю представника відповідача

виконавчого комітету Красногвардійської районної

у м.Дніпропетровську ради ОСОБА_4,

за участю представника відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6 ОСОБА_7,

за участю представника третьої особи - ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9,

за участю третьої особи ОСОБА_10,

за участю представника третьої особи - ОСОБА_11 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання незаконною приватизацію, визнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги (а.с.179-182), просила:

- визнати незаконною приватизацію квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2008 р., виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за розпорядженням органу приватизації від 20.12.2008 р. №8/123-08;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради від 21.06.2007 р. за №183/5;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська від 25.12.2012 р. за №262.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 17 вересня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було подано позов про усунення перешкод у користуванні трьохкімнатною квартирою №5 у будинку №14 по вул.Чичеріна у м.Дніпропетровську з боку ОСОБА_8, ОСОБА_10І та ОСОБА_1 та саме з цього моменту, позивачу стало відомо про порушення з боку ОСОБА_5, ОСОБА_6, органом приватизації міської ради м.Дніпропетровська та Красногвардійським виконкомом м.Дніпропетровська її житлових інтересів та прав на квартиру АДРЕСА_2, яке виразилося в тому, що не зважаючи на те, що вона протягом періоду часу з 1990 року по 2012 рік була зареєстрована у спірній квартирі, однак спірну квартиру було приватизовано в 2008 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без її участі. Саме після 17.09.2012 року позивачу стало відоме про існування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №183/5 від 21.06.2007 року, яким було фактично скасовано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 27.07.1990 року №345/5, яким було виділено їх сім'ї в користування шестикімнатну квартиру АДРЕСА_3. До цього, з даним рішенням позивача ніхто не ознайомлював та про його існування не повідомляв. 25.12.2012 року було винесено рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №262 від 25.12.2012 року, яким позивача було фактично позбавлено право користування квартирою №5 в будинку №14 по вул.Чичеріна у м.Дніпропетровську. Про існування даного рішення, позивачу стало відомо 12 листопада 2014 року, коли остання отримала копію цього рішення від завідувача загального відділу виконавчого комітету Красногвардійської районної ради ОСОБА_12 Позивач вважає зазначені рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №183/5 від 21.06.2007 року та №262 від 25.12.2012 року протиправними, незаконними, та такими, що підлягають скасуванню, у звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні зазначив про те, що була допущена помилка в частині проведення нумерації, а тому рішення Виконавчого комітету привело до плутанини.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 повністю заперечував проти задоволення позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні представник третьої особи - ОСОБА_8 підтримав уточнену позовну заяву, просив її задовольнити та зазначив, що строк підлягає поновленню, оскільки встановлено порушення прав позивача.

Третя особа ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву, просив її задовольнити.

Представник третьої особи - ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що будинок №14 по вул.Чичеріна в м.Дніпропетровську є комунальною власністю Дніпропетровської міської ради та знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Красногвардійського району м.Дніпропетровська. Будинок 2-х поверховий до 1917 року побудови. На другому поверсі розташовані, зокрема, квартири за №3 та №5 і станом на дату 14.03.1967 року визначено, що квартира №5 складається з кухні площею 10,4 кв.м., коридору площею 4,9 кв.м., та трьох жилих кімнат площею: 16,2 кв.м.; 10,3 кв.м.; 13,3 кв.м., а всього житлової площі 39,8 кв.м., загальної площі 55,1 кв.м., а квартира №3 складається з коридору площею 2,7 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., шести жилих кімнат площею: 8,6 кв.м.; 7,9 кв.м.; 7,8 кв.м., 15,3 кв.м., 12,2 кв.м.,16,7 кв.м., а всього житлової площі 68,5 кв.м., загальної площі 85,5 кв.м. (а.с.73,82,108,122,123,143,144).

Встановлено, що на 1990 рік вказані квартири №3 та №5 були комунальними.

Судом встановлений факт, та який не спростований сторонами у справі, що з 1980 року на законних підставах та станом на 27.07.1990 року в комунальній квартирі №3 вказаного будинку проживала родина ОСОБА_10 в складі 5 чоловік, а саме ОСОБА_13, його дружина ОСОБА_14, діти: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які займали дві кімнати житловою площею 23,10 кв.м.; інші дві жилі кімнати, площею 22,9 кв.м. займала родина ОСОБА_15.

В комунальній квартирі №5 проживала матір ОСОБА_13, тобто бабуся ОСОБА_13 ОСОБА_16, яка займала одну жилу кімнату. У звязку з поліпшенням житлових умов іншого мешканця комунальної квартири №5, в цій квартирі звільнились три кімнати, жилою площею 38,9 кв.м. Основний квартиронаймач ОСОБА_13 з 29.11.1985 року знаходився на квартирному обліку в районному виконавчому комітеті Красногвардійської районної ради народних депутатів, як батько багатодітної сім`ї, який звернувся до виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів з проханням приєднати звільнені три кімнати комунальної квартири №5 до його жилої площі з переобладнанням виходу в комунальну квартиру №5, де проживала його мати ОСОБА_16

Також до виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів звернулась із заявою ОСОБА_15, яка мешкала зі складом сім`ї три особи (вона, дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4, син, ІНФОРМАЦІЯ_5) в двох кімнатах, жилою площею 22,9 кв.м. комунальної квартири №3 вказаного будинку з проханням поліпшити її житлові умови - наданням частини загальної кухні та загального коридору комунальної квартири, в якій проживала вона та ОСОБА_13, після приєднання ОСОБА_13 трьох звільнених кімнат з переобладнанням виходу з його кімнат в комунальну квартиру №5 (за згодою заявників), тобто сім`я ОСОБА_15 буде проживати в окремій квартирі без змін жилої площі.

Комунальні квартири №3 та №5 розташовані на 2-ому поверсі двоповерхового будинку, комунальні послуги часткові: газ, вода, теплообогрівання форсункою.

Зазначені обставини підтверджується рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року вирішено звільнені три кімнати житловою площею 38,9 кв.м. комунальної квартири АДРЕСА_4 к житловій площі ОСОБА_13 з переобладнанням виходу в квартиру №5 на склад родини 5 чоловік, у тому числі: дружина ОСОБА_14, син ОСОБА_10, син ОСОБА_17, дочка ОСОБА_1.

Пунктами 2-4 зазначеного рішення встановлено, що житлову площу громадянина ОСОБА_13 вважати такою, що складається з 5-ти кімнат житловою площею 62.0 кв.м., начальнику ЖЕК-16 змінити умови договору найму житлового приміщення з гр. ОСОБА_13 та внести зміни в особовий рахунок згідно даного рішення, частину загальної кухні та загального коридору, належного ОСОБА_13 в комунальній квартирі №3 надати гр. ОСОБА_15 (зі згоди заявників) та рахувати квартиру № 3 окремою без зміни її житлової площі.

Із зазначеного рішення виконкому вбачається, що задля поліпшення житлових умов мешканців комунальних квартир №3 та №5, за заявою та згодою цих мешканців було здійснено перепланування та переобладнання цих квартир з метою припинення комунального статусу цих квартир. З часу постановлення вказаного рішення виконкому, - квартири №3 та №5 вказаного будинку стали мати статус окремих квартир.

Таким чином, сім`я ОСОБА_13 з липня 1990 року на законних підставах відповідно до вимог статей 54, 100, 103, 105 ЖК, стала проживати в окремій квартирі АДРЕСА_5.

У звязку із зазначеним, дії виконкому Красногвардійської ради починаючи з 2007 року щодо скасування пунктів 1, 2, 3 рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №345/5 від 27.07.1990 року, щодо залишення у користуванні ОСОБА_1 дві кімнати площею 23,10 кв.м. комунальної квартири №5, таким чином, змінюючи договір найму без згоди на це наймачів вказаної квартири та без вирішення питання перепланування та переобладнання за своїм рішенням №183/5 від 21.06.2007 року, всупереч вимогам закону, позбавили відповідачів ОСОБА_1 права на користування спірною квартирою, порушивши вимоги положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення статті 47 Конституції України.

Аналізуючи рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради від 21 червня 2007 року №183/5, згідно якого вирішено: 1 - внести зміни до рішення виконкому районної ради від 27.07.1990 № 345/5 «Про приєднання звільнених кімнат в комунальній квартирі АДРЕСА_6 до житлової площі гр. ОСОБА_13А.», а саме скасувати п. п. 1, 2, 3 рішення; 2 - залишити у користуванні гр. ОСОБА_1, складом сімї дві особи, дві кімнати площею 23,10 м. кв. комунальної квартири АДРЕСА_6; 3 - начальнику КВ ЖРЕП Красногвардійського району ОСОБА_18 змінити умови договору найму житлового приміщення у звязку зі смертю основного квартиронаймача та у відповідності з даним рішенням, суд приходить до висновку, по-перше: що змінення умов договору найму без згоди наймачів є незаконним (ст.103 ЖК); по-друге: оскільки п.4 рішення виконкому районної ради від 27.07.1990 №345/5 залишено без змін, то без вирішення питання переобладнання та перепланування окремих квартир в комунальні - рішення виконкому від 21 червня 2007 року №183/5 в дійсності виконати неможливо; по-третє: дане рішення є незаконним, оскільки порушує житлові права.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, встановлено порушення житлових прав ОСОБА_1 і таке порушене право підлягає захисту в судовому порядку, однак в межах заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, щоб відібрати у ОСОБА_1 належну їм жилу площу для надання трьохкімнатної квартири своєму працівникові КВ ЖРЕП ОСОБА_5 складається акт про те, що ОСОБА_1 самовільно захватили квартиру №5 (а.с.81).

Після внесеного протесту прокурора (а.с.158) щодо незаконних дій виконкому, виконком змінює своє рішення в частині того, що ОСОБА_1 залишається дві кімнати площею 23,10 кв.м. комунальної квартири №3, порушуючи тим самим не тільки права ОСОБА_1, а вже й іншої родини ОСОБА_15, посягнувши на її окрему квартиру №3 у вказаному будинку (а.с.106).

В матеріалах справи є різні ордери, які видані на імя ОСОБА_11 із зазначенням різної площі наданої йому квартири №5 у вказаному будинку та статусу цієї квартири, а саме:

- ордер №2948 серія III на право заняття жилої площі 39,8/55,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_7, виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської ради народних депутатів в м.Дніпропетровську від 22 травня 2008 року №138/1. Ордер дійсний на протязі 30 днів (а.с.84);

- ордер №2948 серія III на право заняття жилої площі 39,8/70,4 кв.м. в окремій квартирі АДРЕСА_8, виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської ради народних депутатів в м.Дніпропетровську від 22 травня 2008 року №138/1. Ордер дійсний на протязі 30 днів (а.с.164), який наданий органу приватизації.

Відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 07 квітня 2016 року вих. №4328, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: вул.Чичеріна, 14/3 остання інвентаризація була проведена 01.08.2011 року, за адресою: вул.Чичеріна, 14/5 - інвентаризація не проводилась (а.с.142).

Згідно довідки КП ЖРЕП Красногвардійського району №183 від 13.06.2012 року в приватизованій квартирі АДРЕСА_9 з 13.11.2007 року зареєстрована ОСОБА_5 зі складом сімї три особи. ОСОБА_5 зареєстрована у спірній квартирі на підставі ордеру виданого виконкомом Красногвардійського району у 2007 році, відповідно до змін внесених рішенням виконкому від 21.06.2007 р. № 183/5 (а.с.172).

Проте, суд критично відноситься до цього доказу, адже КП ЖРЕП зазначена вже інша дата рішення виконкому на підставі якого видано ордер на житлову площу в спірній квартирі та з дослідженого вказаного рішення виконкому вбачається, що в ньому не йдеться про надання спірної квартири родині ОСОБА_5.

За таких обставин, судом встановлено порушення житлових прав ОСОБА_1 зі сторони виконкому, КП ЖРЕП за участю їх працівника ОСОБА_5, у звязку з незаконними діями та рішеннями з яких випливає примусове позбавлення житла ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_1

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або судового рішення.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що надання квартири по ордеру на неіснуючу житлову площу спірної квартири, а потім по документам, які надані органу приватизації житловою організацією, та які не відповідають дійсним обставинам існування окремої трьохкімнатної та вільної квартири №5, а орган приватизації не перевіряючи ці обставини і не здійснюючи дослідження спірної квартири всупереч вимогам Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснив приватизацію спірної квартири, тобто не існуючого обєкту житлового фонду, на підставі розпорядження органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №8/123-08 від 20 грудня 2008 року, що суперечить вимогам житлового законодавства, є незаконним, та призвело до порушення житлових прав ОСОБА_1.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2016 року, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_1, треті особи - Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП ЖРЕП Красногвардійського району м.Дніпропетровська про усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_8 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, треті особи - ОСОБА_19, ОСОБА_1 про визнання недійсною приватизацію задоволено частково: визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло, а саме - квартиру АДРЕСА_10, виданого на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_20 20.12.2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно розпорядження органу приватизації №8/123-08 від 20 грудня 2008 року; визнано недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 8/123-08 від 20 грудня 2008 року; в задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено; стягнуто в рівних частках з відповідачів по справі Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11 Миколайовичана користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі по 26 грн. 83 коп. з кожного (а.с.188-192, 193-200).

Станом на 17 червня 2016 року зазначені рішення, набрали законної сили.

Відповідно до ст.651 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Так, відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передання їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно із положенням ст.1 зазначеного закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (частина перша статті 1 в редакції Закону N40/97-ВР від 05.02.97, яка діяла на час спірних правовідносин).

Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає.

Отже, право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщені, а тому окремої передачі приватизованого житла власнику законодавство не передбачає, оскільки житло фактично повинно знаходитися у володінні власника постійно.

На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності (п. 22).

Правовстановлюючим документом на право власності на житло є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації, яким є державне підприємство, і право власності на приватизоване житло виникає з часу прийняття рішення про приватизацію, або закінчення строку на прийняття такого рішення.

Пунктом 26 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 року, яке було чинним на час виникнення спірних відносин, та втратило чинність 16.12.2009 року, було передбачено порядок підготовки та передачі органом приватизації відповідного розпорядження та свідоцтва про право власності, яке обов'язково реєструється в бюро технічної інвентаризації.

Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична особа може набувати право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України та права позивача щодо приватизації належної квартири на праві користування порушені відповідачем, оскільки відсутній обєкт житлового приміщення на приватизацію квартири, порушено статтю 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі статтею 144 Конституції України, статтею 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" N280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у п.2 якої зазначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання незаконними рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №183/5 від 21.06.2007 року та №262 від 25.12.2012 року.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 на пропуск строку позовної давності, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання незаконною приватизацію, визнання незаконними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради №183/5 від 21.06.2007 року.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська №262 від 25.12.2012 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар