Провадження № 4-с/225/52/2016
Справа № 225/6507/16-ц
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

01 грудня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на дії державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання їх неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року представник заявника звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 року ВП № 51470000, визнання їх неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2015 року Дзержинським міським судом Донецької області був виданий виконавчий лист № 2/225/1373/2015 від 21.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитом у сумі 208 486 грн. 73 коп., заборгованості за комісією в сумі 866 грн. 72 коп., заборгованості за пенею в сумі 5857 грн. 60 коп.

Заявником зазначений виконавчий лист був направлений до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі відділ ДВС) для примусового виконання. Однак, в жовтні 2016 року державним виконавцем відділу ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що у боржника ОСОБА_3 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте, представник заявника не погоджується з цим, просить суд визнати дії державного виконавця відділу ДВС неправомірними, та зобовязати вчинити певні дії. В підтвердження цього зазначає, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим, загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 33,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З цих підстав, представник заявника звернувся до суду зі скаргою для захисту порушених прав заявника і просить визнати дії державного виконавця відділу ДВС неправомірними та зобовязати прийняти виконавчий лист до виконання та вчинити інші дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для повного виконання рішення суду.

Належно повідомлений представник заявника не зявився, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Належно повідомлений представник Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надавши суду письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень, суду повідомила, що на виконанні в відділ ДВС дійсно знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/225/1373/2015, виданого 29.10.2015 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором, по якому у відповідності до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 17.06.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої разом з супровідними листами направлені сторонам виконавчого провадження. По виконавчому провадженню накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. У відповідності до вимог ст.ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем по виконавчому провадженню було перевірено майновий стан боржника шляхом витребування інформації з реєстраційних установ стосовно зареєстрованого за боржником майна. А саме нерухоме майно, транспортні засоби, тощо, земельні ділянки, наявність відкритих рахунків та вкладів у банках чи інших фінансових установ належних боржнику. Державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_3 не має джерел отримання доходів. Також було встановлено, що боржник має на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яку накладено арешт. Однак, у звязку з тим, що боржник мешкає у м. Донецьку, територія якого на даний час є тимчасово окупованою і непідконтрольною Україні, державний виконавець не має можливості перевірити майновий стан боржника та вчинити інші виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для повного і своєчасного виконання рішення суду. З цих підстав, державним виконавцем 04.10.2016 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копії якої разом з оригіналом виконавчого документа направлені на адресу стягувача. При цьому, розяснено, що строк повторного предявлення виконавчого документа до виконання становить 04.10.2017 року. Вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу обґрунтованою, тому просить повністю відмовити заявнику в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заявленої скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ст.385 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 XIV із змінами та доповненнями, тобто в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (надалі Закон від 21.04.1999 року).

Судом встановлено, що 29.10.2015 року Дзержинським міським судом Донецької області був виданий виконавчий лист № 2/225/1373/2015 від 21.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» заборгованості за кредитом у сумі 208 486 грн. 73 коп., заборгованості за комісією в сумі 866 грн. 72 коп., заборгованості за пенею в сумі 5857 грн. 60 коп.

Зазначений лист в строки визначені законодавством України був направлений заявником по справі до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51470000 від 17.06.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом, копії якої разом з супровідними листами направлені сторонам виконавчого провадження.

Разом з цим, у відповідності до вимог ст.ст. 5,11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем по виконавчому провадженню було перевірено майновий стан боржника шляхом витребування інформації з реєстраційних установ стосовно зареєстрованого за боржником майна, а саме: нерухоме майно, транспортні засоби, земельні ділянки, наявність відкритих рахунків та вкладів у банках чи інших фінансових установах належних боржнику (а.с. 40-43).

Державним виконавцем також було зроблено запити до Державної фіскальної служби України та до Пенсійного фонду України, відповідно до інформації яких у боржника ОСОБА_3 не має джерел отримання доходів (а.с. 40-41; 42-43).

З метою забезпечення збереження майна боржника для реального виконання рішення суду, 03.10.2016 року державним виконавцем за вказаним вище виконавчим провадженням було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3, який проживає в м. Донецьку.

При цьому, було встановлено, що за ОСОБА_3 на праві власності зареєстрована квартира, що знаходиться в м. Макіївка за адресою: АДРЕСА_2, на яку державним виконавцем накладено арешт (а.с. 39).

Відповідно до акту державного виконавця від 04.10.2016 року перевірити майновий стан боржника ОСОБА_3 не представилось можливим із за його проживання на непідконтрольній Україні території, а саме в м. Донецьку (а.с. 35).

У звязку з відсутністю у ОСОБА_3 майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, останнім зазначений виконавчий документ 04.10.2016 року був повернутий стягувачу, а саме ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1». При цьому, розяснено право стягувача на повторне предявлення виконавчого документа на виконання в строк до 04.10.2017 року.

У звязку з цим, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

У відповідності до Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій державним виконавець може вчинити безліч виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду (арешт майна, арешт коштів, розшук майна, заборона виїзду за кордон, тощо), проведення яких можливо і не на окупованій території.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець послався на відсутність у боржника ОСОБА_3 майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

Оскільки боржник ОСОБА_3 проживає в м. Донецьку, територія якого на даний час є тимчасово окупованою і непідконтрольною Україні, державному виконавцю не представилось можливим перевірити майновий стан боржника, про що був складений відповідний акт від 04.10.2016 року.

При цьому суд вважає хибними доводи заявника про те, що державний виконавець відділу ДВС не вжив усіх передбачених заходів щодо розшуку майна боржника ОСОБА_3, пославшись на наявність у останнього квартири в АДРЕСА_3, так як це спростовано письмовими пояснення державного виконавця та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 44-46) на все належне ОСОБА_3 на праві власності нерухоме майно, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_4, накладено арешт та встановлено заборону на його відчуження. Як вбачається, арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, винесеної державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03.10.2016 року.

На теперішній час арешт, накладений на квартиру боржника ОСОБА_3 постановою державного виконавця відділу ДВС, в установленому законом порядку не знятий.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Строк повторного предявлення виконавчого документа до виконання становить до 04.10.2017 року.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що державний виконавець вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, направлених на своєчасне та повне виконання виконавчого документа, де боржником є ОСОБА_3, і повертаючи виконавчий документ стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не порушив його прав та законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а ч.3 вказаної статті встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що скаржником ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» не доведено в суді своїх заявлених вимог, а тому в задоволенні його скарги необхідно відмовити.

Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 386-388 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на дії державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання їх неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: