АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк», через свого представника, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Справа № 755/4365/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11111/2016
Головуючий у суді першої інстанції: В.П.Гончарук
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами договірних відносин, так як ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву позичальника і отримавши кредитну картку, фактично уклала з Банком договір про надання банківських послуг. Поза увагою суду залишилось те, що відповідач протягом певного часу користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення наявної у неї заборгованості, тобто добровільно приступила до виконання своїх зобов'язань позичальника. Вважає, що наявна в матеріалах справи підписана ОСОБА_1 анкета, в якій остання виразила свою згоду з тарифами банку, Умовами і правилами надання банківських послуг, належним чином підтверджує укладення між сторонами договору, що безпідставно не було враховано судом. Банк посилався на те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-16цс15, оскільки вона безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності та не стосується справ з використанням кредитних карт.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на проведення реорганізації ПАТ КБ «ПриватБанк», але колегія суддів розцінила ці причини неявки представника позивача в судове засідання як неповажні та вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомила, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Колегія суддів розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважала, що неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, встановивши, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами договору та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Крім того, суду не було надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону, зібраним по справі доказам з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2013 року ОСОБА_1 було складено та підписано Анкету-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Підписуючи дану Анкету - заяву, ОСОБА_1 підтвердила, що вона згодна з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карток. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карток банку і за наявності додаткових карток забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карток.

Згідно п. 2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Отже, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Пам'ятка, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Так, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між позивачем та нею договір.

Матеріали справи також містять довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з яких, зокрема, вбачається, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів фактичного отримання відповідної картки клієнтом, зарахування коштів на вказану картку, строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

При цьому, безпосередньо в заяві - анкеті від 20 березня 2013 року ОСОБА_1 взагалі не зазначено про виявлення нею бажання оформити на своє ім'я будь-яку кредитну картку, оскільки відповідні графи анкети є незаповненими.

Крім того, матеріали справи не містять доказів оформлення, укладання, отримання між Банком та ОСОБА_1 Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи зазначену Анкету - заяву, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів, що підтвердили б факт укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що з долученої до апеляційної скарги виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 вбачається, що вона активно користувалась кредитною карткою, оцінюються колегією суддів критично, так як з даної виписки не вбачається, що рахунок відкрито відповідачу саме за кредитною карткою, отриманою за анкетою - заявою від 20 березня 2013 року, як про те зазначено в позовній заяві.

При цьому, колегія суддів також враховує, що за змістом ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначено жодних доводів в обґрунтування причин неможливості подання даної виписки до суду першої інстанції, як того вимагає ст. 303 ЦПК України.

Не спростовує правильність висновків суду першої інстанції і долучена до апеляційної скарги фотографія, на якій зображена відповідач із кредитною карткою, так як з даної фотокартки не вбачається, коли саме вона зроблена та який номер має картка, яку тримає ОСОБА_1, тобто дана фотографія не підтверджує належним чином факт отримання ОСОБА_1 кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за якою їй нараховано заборгованість в розмірі 45 342,60 грн..

Колегія суддів вважає вірним застосування судом першої інстанції при вирішенні даного спору правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15 відповідно до якої, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Хоча вказана правова позиція безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак визначає й загальні умови та порядок укладання договору, а відтак, підлягає застосуванню при розгляді даної справи.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для звільнення позивача від доказування у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України та не свідчить про відсутності підстав для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів критично оцінює наданий ПАТ КБ «Приватбанк» витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки він не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з ними.

ПАТ КБ «Приватбанк» не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1, підписуючи Анкету-заяву від 19.04.2011 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, твердження ПАТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які посилається Банк - недоведені та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочне рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: