МАЛИНОВСЬК ИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________ _
Пр. №4-с/521/100/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, стягувач ОСОБА_2 про визнання дії державного виконавця неправомірними, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та зобовязання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Перший Малиновський ВДВС ОМУЮ), посилаючись на те, що виконавчий лист №2-1188 від 27 лютого 2013р. був направлений на примусове виконання до Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ, де 04 березня 2013року за заявою ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 33259,36грн. Вказував, що 11 березня 2013року головним державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17 жовтня 2013року головним державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Зазначав, що постановами державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 04 вересня 2014року виконавче провадження було поновлене, а виконавчий документ було повернуто стягувачу - ОСОБА_2, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке б можливо було звернути стягнення.

Посилаючись на порушення ст.ст. 30, 31, 38 Закону України «Про виконавче провадження», заявник просив суд визнати дії головного державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 неправомірними; зобовязати головного державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2013року; зобовязати головного державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також зобовязати вчинити інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

Представник ОСОБА_1, діючий за довіреністю від 20 вересня 2016року у судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив суд її задовольнити у повному обсязі (а.с.20).

Представник заінтересованої особи: Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, діючий на підставі довіреності у судовому засіданні вимоги скарги не визнав, просив у її задоволенні відмовити.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги скарги не визнав, просив у її задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 385 ЦПК скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подана до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Встановлено, що за заявою ОСОБА_2 від 28.02.2013року на примусовому виконанні у Першому Малиновському ВДВС ОМУЮ з 04.03.2013 року перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1188 виданого 27.02.2013 року Малиновським районним судом м. Одеса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 33259,36грн. (а.с. 11-12,34).

04.03.2013 року головним державним виконавцем Пономарьовим В.В., була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, боржнику було надано 7-ми денний строк для самостійного виконання рішення суду.

11.03. 2013року головним державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_3 з метою виконання рішення суду було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13-14)

Встановлено, що 17.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, у звязку з тим, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2013року оголошено розшук боржника (а.с.15-16).

Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 04 вересня 2014року виконавче провадження було поновлене, у звязку з тим, що 17.09.2013року оголошено розшук боржника, проте не виявлено органами внутрішніх справ протягом року.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 04 вересня 2014року виконавчий документ було повернуто стягувачу - ОСОБА_2, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке б можливо було звернути стягнення.

Як вбачається із тексту зазначеної постанови, при проведенні державним виконавцем виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке б можливо було звернути стягнення (а.с.4).

Зазначені обставини підтверджуються постановами про поновлення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документу стягувачеві від 04.09.2014року (а.с.17-18).

Із відповіді Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 02.12.2016р. встановлено, що виконавче провадження закінчено на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.31).

Відповідно до п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час винесення постанови, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Судом встановлено, що повідомленням Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ було повернуто стягувачеві - ОСОБА_2 без прийняття до виконання, у звязку із пропуском встановленого законом строку предявлення виконавчого документу до виконання (а.с.32)

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про поновлення строку предявлення виконавчого листу до виконання вбачається, що постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання він отримав тільки 15 листопада 2016року (а.с.38).

Таким чином, ОСОБА_2, не знав, що виконавче провадження відносно скаржника закінчено.

Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016року поновлено ОСОБА_2 строк для предявлення до виконання виконавчого документа №2-1188/08, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 27 лютого 2013року відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2008року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 33259,36грн.(а.с.40-42).

Зазначена ухвала не набрала законної сили, проте станом на теперішній час не проведені заходи примусового стягнення за вищевказаним виконавчим документом, рішення суду не виконане.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд справи визначається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, в тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Статтею 124 Конституції визначено обов'язковість рішень суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст.1 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст.6 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати, передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2013року та зобовязання головного державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також зобовязати вчинити інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження, у звязку з тим, що станом на теперішній час рішення Малиновського районного суду м. Одеса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 33259,36грн. та виконавчий лист №2-1188 від 27 лютого 2013р., виданий Малиновським районним судом м. Одеси на виконання зазначеного рішення суду фактично не виконаний.

Отже, посилання заявника не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не були порушені, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи матеріали справи, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини у їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що постанови головного державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2013року, є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, стягувач ОСОБА_2 про визнання дії державного виконавця неправомірними, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та зобовязання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М.Сегеда