н/п 2-о/490/140/2016 Справа № 490/7081/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,

за участю народних засідателів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Руденко А.С.,

за участі заявника, представника зацікавленої особи , експерта ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_6 , зацікавлені особи: Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради , Опікунська рада при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати недієздатним свого колишнього чоловіка ОСОБА_5 та призначити себе його опікуном. Заява обґрунтована тим, що погіршення психічного стану ОСОБА_5 відбулося в березні 2015 року після його пробиття невідомими особами на вулиці. На теперішній час він страждає на стійкий психічний розлад- початкова стадія хвороби Альцгеймера, має провали в пам'яті, потребує стороннього догляду. Вона проживає з ним в одній квартирі і здійснює такий догляд.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву. Суду пояснила, що розлучена з ОСОБА_5П, більше двадцяти років, проте має спільну квартиру з ним, де розділені особові рахунки .В 2013 році він прийшов до квартири хворою людиною, з тих пір вони проживають в одній квартирі, вона готує їжу, він іноді надає їй кошти на придбання продуктів, оплату комунальних послуг. Проте він зловживає алкоголем, веде себе неадекватно,не памятає, де він ходив. Тому необхідно, щоб вона мала можливість отримувати його пенсію, щоб він не витрачав її на спиртні напої, а вона могла його нормально годувати і оплачувати комунальні послуги за його частину квартири.

Представник Опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської у судовому засіданні заяву підтримали, зазначили, що заявниця може бути опікуном над ОСОБА_5

ОСОБА_5П, в судовому засіданні заяву не визнав, зазначив, що самостійно може купувати собі їжу, оплачує комунальні послуги, сам отримує пенсію в банку. Він нормально проживає в квартирі з колишньою дружиною. Памятає, що його сильно побили весною минулого року, але хто саме не памятає. До органів поліції не звертався ні він, ні заявниця. Не визнає себе ні психічно хворим, ні недієздатним. Не зовсім орієнтується, що перебуває зараз в судовому засіданні, але на прості побутові питання відповідає чітко і вірно.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_6 є колишньою дружиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким розірвано шлюб приблизно 29 років потому. Вона має зареєстроване місце проживання разом зі спільною донькою з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1. За цією з адресою зареєстрований і ОСОБА_5, який має розділені особові рахунки з заявницею.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 АВ №372823 ОСОБА_5 є інвалідом другої групи з 29.04.16р. безстроково. Може перебувати в психоневрологічному інтернаті. Спостереження у психіатра, невропатолога, лікування у окуліста та пульмонолога.

З Висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 3406 вбачається, що ОСОБА_5, який є інвалідом ІІ групи, проживає разом з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку та потребує стороннього догляду.

Згідно зі ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до подання опікунської ради виконкому Миколаївької міської ради від 03.06.2016 року орган опіки та піклування пропонує кандидатуру ОСОБА_6 для призначення її опікуном над чоловіком ОСОБА_5 , у разі визнання останнього судом недієздатним.

Висновком судово-психіатричного експерта № 335 від 31.08.2016р. встановлено, що ОСОБА_5 страждає психічним розладом у формі розладу особистості і поведінки внаслідок органічного пошкодження головного мозку спільного генезу (посттравматичного, токсичного, судинного) зі значним зниженням когнитивних функцій до рівня помірної когнитивної дисфункції.Стійка соціальна дезадаптація. На теперішній час за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними .

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 підтвердив викладені в висновку експертизи обставини і зазначив, що ОСОБА_5 не може самостійно опікуватися за собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобовязаний визнати фізичну особу недієздатною.

Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є зясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу».

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 жовтня 2001 № 397 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоровя особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

За правилами ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Проте з матеріалів справи вбачається, що заявниця не є ні членом сім'ї ОСОБА_5, ні його близьким родичем , не веде з ним спільного господарства, не проживає однією сім'єю.

Таким чином, враховуючи відсутність родинних стосунків чи наявності факту проживання однією сім'єю з особою заявниці , суд дійшов висновку про неможливість задоволення заяви з підстав відсутності законодавчо закріпленого права на звернення до суду з заявою про визнання особи недієздатною.

На підставі викладеного, ст. 39, 40, 58, 60, 63 ЦК України та керуючись ст.ст. 212-215, 223, 234, 236-241 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, призначення опікуна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва . Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О. А. Гуденко

Народні засідателі ХрамцовО.Л.

ОСОБА_3