Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2016 Справа №607/6697/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.,

за участі секретаря с/з Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № 11/079-К від 05 березня 2007 року (далі - кредитний договір) в розмірі 37 479,39 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 05 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №11/079-К, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 50000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання в строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення заборгованості за кредитом. Однак, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого має заборгованість, яка станом на 18 березня 2015 року складає 37479,39 доларів США, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту, що стягується достроково - 30045,80 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 2693,86 доларів США, заборгованість за відсотками - 3688,34 доларів США, пеня/підвищені відсотки за користування кредитом - 1051,39 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №11/079-К, 05 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки №11/079-п (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель відповідає за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту боржнику та відповідачу, як поручителю направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, яка ними не виконана. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №11/079-К від 05 березня 2007 року в розмірі 37479,39 долари США та 3654 гривень судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання припиненою поруки за договором поруки №11/079-п укладеного між ним та ВАТ «Банк Універсальний» від 05 березня 2007 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що у 2008 році банком, без його повідомлення та згоди було підвищено розмір процентної ставки за користування кредитом з 13 % до 13,45%, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя.

Представник позивача-відповідача ПАТ «Універсал Банк» - Паньков О.П. в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності заявлені позовні вимоги підтримує з викладених у позовній заяві підстав та просить первісний позов задовольнити в повному обсязі. Також суду подано письмове заперечення в якому представник банку зазначив, що з 15 липня 2007 року банком було підвищено процентну ставку за кредитним договором №11/079-К з 13 % на 13,45 %, про що було повідомлено позичальника ОСОБА_3 Таке підвищення процентної ставки відповідає умовам договору. ОСОБА_3 продовжувала сплачувати кредит за підвищеною процентною ставкою, відтак погодилась на її підвищення. Відповідачу ОСОБА_2 як поручителю відомі умови кредитного договору, в тому числі право банку підвищувати відсоткову ставку. Тому вважає, що підстав для припинення поруки немає та просить в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити відповідно відмовивши в задоволення первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

05 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №11/079-К.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальникові у тимчасове платне користування грошові кошти (кредит) у розмірі 50000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 13% річних терміном на 240 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту 04 березня 2027 року.

Позивач ПАТ «Універсал Банк» своє зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №144_6 від 06 березня 2007 року.

Згідно з п. 4.5. кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною даного договору.

Додатком № 1 до кредитного договору - графіком погашення заборгованості, встановлено строк виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором по 208,33 доларів США, щомісячно, за період з квітня 2007 року по лютий 2027 року та 209,13 доларів США за березень 2027 року.

Відповідно до п.п. 4.4. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахуються як один день. Нарахування процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом здійснюється щомісячно.

Нарахування процентів за користування кредитом в поточному місяці проводиться банком в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому дню поточного місяця. Нарахування процентів в останній робочий день року здійснюється за період з останнього робочого дня попереднього місяця по 31 грудня включно.

Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем.

Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються одночасно з поверненням останньої суми кредиту.

Згідно з п.п. 6.1.1., 6.1.2. кредитного договору, позичальник зобов'язалася своєчасно сплачувати проценти за кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконувати інші свої зобов'язання передбачені даним договором. Грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, передбачених даним договором, перераховувати в наступному порядку: в першу чергу для сплати процентів за кредит, в другу чергу сплата штрафних санкцій та пені, в третю чергу погашення основної суми кредиту.

Відповідно до п. 7.1.1. кредитного договору при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон'юнктури ринку попиту на кредитні ресурси банк має право переглянути встановлену п. 1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки.

З 15 липня 2008 року Банком змінено відсоткову ставку за кредитним договором №11/079-К від 05 березня 2007 року з 13% річних на 13,45% річних про, що рекомендованим листом повідомлено позичальника ОСОБА_3 отриманим останньою особисто.

Згідно з п. 6.1.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за фактичний період користування ним у випадку непогодження з новою процентною ставкою, запропонованою банком відповідно до п. 7.1.2 кредитного договору в термін до 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про зміну.

Починаючи з березня 2014 року, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ПАТ «Універсал Банк» з письмовими заявами про надання їй розрахунку за кредитним договором №11/079-К від 05 березня 2007 року.

Листом банку від 02 квітня 2014 року № 18416 ОСОБА_3 надано відповідь на її звернення від 14 березня 2014 року, в якому наведено розрахунок нарахування та сплати платежів у період з 05 березня 2007 року по 31 березня 2014 року.

11 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «Універсал Банк» з листом, у якому вказувала на невідповідність наданого банком розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, у зв'язку з чим просила розглянути наданий нею розрахунок та з його урахуванням визначити фактичний стан сплати кредиту.

З аналогічними вимогами 27 червня 2014 року та 31 липня 2014 року ОСОБА_3 зверталася до банку повторно.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позичальник ОСОБА_3 сплачувала, починаючи з липня 2008 року, відсотки за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних, та лише у березні 2014 року звернулася до банку з заявою про надання розрахунку для узгодження сум, що підлягають сплаті.

Відповідно до п. 9.1. договору, при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пунктом 10.3. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку у випадку якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним договором.

05 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки №11/079-п (далі - договір поруки), відповідно до умов якого ОСОБА_2 як поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору №11/079-К від 05 березня 2007 року.

Згідно п. 4 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до п. 5. договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

13 жовтня 2014 року позивач звернувся до позичальника ОСОБА_3, та поручителя ОСОБА_2 із письмовими вимогами про дострокове повернення коштів за кредитним договором у розмірі 35943,74 доларів США.

Зазначені вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 задоволені не були.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 18 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за сумою кредиту, що стягується достроково, складає 30045,80 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 2693,86 доларів США, заборгованість за відсотками - 3688,34 доларів США.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

В силу вимог ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за ІІ півріччя 2013 року, за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У пункті 11 укладеного між банком та ОСОБА_2 договору поруки вказано, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод.

Таким чином, будь-які зміни, що вносяться сторонами до кредитного договору, мають бути погоджені з поручителем.

Як встановлено на підставі досліджених у справі доказів, 15 липня 2008 року відбулося підвищення банком процентної ставки за кредитним договором з 13 % на 13,45 % річних.

Позичальник ОСОБА_3 сплачувала кредитну заборгованість за новою процентною ставкою, чим фактично погодилася зі зміною такої. Однак, згода на збільшення процентної ставки від поручителя ОСОБА_2 отримана не була, додаткові угоди до договору поруки між сторонами не підписувалися.

Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК, що потребує з'ясування, є форма вираження згоди поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 5 червня 2013 року у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

За таких обставин, суд приходить до висновку про зміну зобов'язання без згоди поручителя ОСОБА_2, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності відповідно до договору поруки. Відтак, встановлені судом обставини є підставою для припинення поруки відповідно до положень ст. 559 ЦК України.

При цьому суд вважає необґрунтованими твердження представників позивача про те, що згідно з п. 2 укладеного договору поруки ОСОБА_2 ознайомлений з умовами кредитного договору, тобто в тому числі з п. 7.1.2, який передбачає можливість підвищення процентної ставки.

Судом не здобуто жодних доказів про те, що ОСОБА_2 був ознайомлений з тим, що з 15 липня 2008 року розмір процентної ставки за кредитом збільшився до 13,45 % річних, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя, і надав на це свою згоду.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11).

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про припинення поруки за договором поруки №11/079-п від 05 березня 2007 року підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем, а тому підлягають до задоволення, що відповідно є підставою для відмови в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 207, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 610 - 613, 625, 629, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №11/079-п укладеного 05.03.2007 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяР. М. Грицак