Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/2881/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/778/3455/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на 9/100 частин домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що його мати - ОСОБА_5 багато років працювала на фабриці індпошиву та ремонту одягу № 1 м. Запоріжжя, та перебувала на черзі на отримання житла, тому що їх родина, яка на той час складалася з 4-х осіб, знімала квартиру у приватному будинку.

У 1965 році керівництво фабрики індпошиву та ремонту одягу № 1 отримало у державному фонді однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та запропонувало її для поліпшення житлових умов ОСОБА_6 (дівоче прізвище - ОСОБА_7), яка теж працювала на цьому підприємстві, але дуже сильно хворіла та потребувала негайного поліпшення житлових умов, про що свідчать її неодноразові скарги до різних інстанцій м. Києва та м. Москви (її матері ОСОБА_7 на той час на праві власності належало 9/100 частин у будинку по вул. Кірова, 21, в м. Запоріжжя, у якому не було ніяких побутових зручностей).

ОСОБА_7 протягом 1965-1967р.р. оформила договір дарування своїх 9/100 частин будинку на мати позивача - ОСОБА_5, які складалися з двох кімнат по вул. Кірова, 21, літера «Г», м. Запоріжжя, та належали на той час на праві власності ОСОБА_7. Цей договір мати позивача віддала до Жовтневого райвиконкому і міліції, коли її з сім'єю прописували за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кірова, 21, про що було зроблено відповідний запис до будинкової книги по вул. Кірова, 21, та він там і загубився, а вона не встигла його зареєструвати у ЗМБТІ.

Позивачу на той час було 6 років, і він не бачив жодного документа на цю частку будинку, який став належати його матері ОСОБА_5, але вона йому неодноразово казала, що ОСОБА_7 зробила якийсь договір з нею.

З 1965 року родина позивача була зареєстрована і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, літера «Г», де займала двокімнатну квартиру житловою площею 20,0 кв.м. З цього часу родина ОСОБА_4 відверто, відкрито та безперервно понад 50 років користується вказаною квартирою, сплачує за усі комунальні послуги: воду, електроенергію, тощо, боргів не має, підтримує належний технічний стан, тобто, вважали і вважають квартиру своєю власністю.

З 1978 року мати позивача постійно до 2001 року страхувала вказану квартиру у ВАТ «Оранта-Січ», як своє нерухоме майно.

У 1993 році помер батько позивача ОСОБА_5, а у 2004 році померли його мати ОСОБА_5, та брат ОСОБА_8 Таким чином, на час подачі позову ОСОБА_4 один залишився проживати у квартирі, яку вважав протягом усіх років власністю своїх батьків.

Зазначена частина домоволодіння є постійним місцем проживання ОСОБА_4, він користується земельною ділянкою, комунальними послугами: водою, електроенергією та іншим, незважаючи на те, що він періодично та тимчасово мешкає ще і у своєї співмешканки - ОСОБА_9.

Звернувшись після смерті матері тільки у 2008 році до 4 Запорізької державної нотаріальної контори (справа № 715/08) з проханням оформити на себе спадщину у вигляді 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з відповідною заявою, тому що на цей час вказана квартира у вигляді 9/100 частин вказаної будівлі зареєстрована за ОСОБА_7Д, яка померла у січні 1993 року, та була знята з реєстрації в м. Запоріжжя 23.03.1993р. (згідно свідоцтва про смерть).

Нотаріальний архів Запорізької області договору дарування на ОСОБА_5 не знайшов.

Крім того, як стало відомо позивачу, його сусіди ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_10 отримали у 1996 році свідоцтва про право власності на свої частки домоволодіння по вул. Кірова, 21, в м. Запоріжжя, які були видані Запорізьким МЖУ від 03.07.1996р. (на теперішній час - Департамент житлового господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради).

Свідоцтво, яке було видано за вказаними документами на померлу ОСОБА_7, було підписано ОСОБА_11, завідуючим на той час Запорізьким міським житловим управлінням (МЖУ) виконкому Запорізької міської ради. Вказаним свідоцтвом за № 465 від 03.07.1996р. було зареєстровано і право власності на 9/100 частин за ОСОБА_7 (яка на той час вже три роки як померла). Батьків позивача, які проживали разом з ним в спірному будинку з 1965 року, начебто і не існувало.

Тому, ОСОБА_4 вважає за необхідне просити скасувати свідоцтво про право власності № 465, яке видане Запорізьким МЖУ 03.07.1996 року на ОСОБА_7 на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г» в м. Запоріжжі.

Підставою для отримання вказаних свідоцтв на право власності було розпорядження Жовтневої районної адміністрації № 542р від 23.05.1996р., у якому відсутнє прізвище ОСОБА_7 До теперішнього часу ніхто зі сторони відповідача або спадкоємців ОСОБА_7 (племінниця ОСОБА_7 ОСОБА_3 намагалася тільки у 2012 році оформити вказану спадщину на себе, але апеляційний суд Запорізької області відмовив їй у задоволенні позовних вимог) не намагався виселити позивача з вказаної будівлі, або визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, але позивач на цей час не може оформити на себе спадщину у вигляді 9/100 частин будинку, оскільки ОСОБА_3 у 1996 році, коли вони з ОСОБА_10 намагалися узаконити свої житлову прибудову В-1 та сіни в-1, навмисно підробила підпис та підписала заяву від імені померлої у 1993 році ОСОБА_7 (про смерть якої вона дуже добре знала, бо та була її тіткою) та отримала свідоцтво на право власності на ОСОБА_7 замість матері позивача ОСОБА_5, та передала його до ОП ЗМБТІ на реєстрацію (на теперішній час відкрито кримінальне провадження № 0000959 від 12.01.2013р. за ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підробки документів на право власності на померлу ОСОБА_7Д.).

З 2009 року ОСОБА_4 неодноразово звертався з відповідними позовними заявами до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, але рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2011 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2011 року у задоволенні його позовних вимог було відмовлено, посилаючись на те, що у січні 2011 року він не мав права змінювати ні предмет, ні підстави позову згідно до ст. 31 ЦПК України, а з позовом про визнання за ним права власності на спірну частину будинку в порядку набувальної давності у 2009 році звернувся передчасно.

Крім того, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2012р. було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2012р. у звязку з тим, що відповідачем по справі повинна бути територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, до якої після смерті ОСОБА_7 у 1993 році відповідно до положень ст.ст. 524, 555 ЦК України (в редакції 1963р.) майно померлої за правом спадкоємства перейшло до держави. Але з 1993 року ніяких рішень про визнання спадщини відумерлою не ухвалювалось, та вказане майно у власність територіальної громади м. Запоріжжя не переходило. На його лист до Запорізької міської ради позивач отримав тільки одну відповідь від 15.07.2013р., де йому рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності № 465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова, 21, літера «Г», м. Запоріжжя за ОСОБА_7, яке видане Запорізьким МГУ 03.07.1996 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності № 465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова, 21, літера «Г», м. Запоріжжя за ОСОБА_7, яке видане Запорізьким МГУ 03.07.1996 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_7 померла 05.01.1993р., що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 15).

За адресою: м. Запоріжжя, вул. Кірова, буд. № 21, ОСОБА_4 зареєстрован та мешкає з 25.03.1965р. по 09.02.2015р., що вбачається з копії довідки квартального комітету № 33 від 09.02.2015р. (а.с. 6).

03.07.1996 року на імя померлої ОСОБА_7 Запорізьким міськжилуправлінням виконавчого комітету Запорізького міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво № 465 про право особистої власності на 9/100 частин домоволодіння по вул. Кірова, 21, у м. Запоріжжя (а.с. 20).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент смерті ОСОБА_7, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Набуття особою після смерті цивільних прав і обовязків виключається, а тому після смерті ОСОБА_7 неможливе оформлення на її імя права власності на частину домоволодіння, видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно тощо.

Оскільки, правоздатність ОСОБА_7 була припинена у звязку з її смертю 05.01.1993р., підстав для видачі 03.07.1996 року свідоцтва про право особистої власності на 9/100 частин домоволодіння по вул. Кірова, 21, у м. Запоріжжя на імя ОСОБА_7 у Запорізького міськжилуправління виконавчого комітету Запорізького міської Ради народних депутатів не було.

Далі, за правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджував, що ОСОБА_7 протягом 1965-1967р.р. оформила договір дарування належних їй 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова м. Запоріжжя на мати позивача - ОСОБА_5, які належали на той час на праві власності ОСОБА_7.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту укладання договору дарування, не надані такі докази позивачем і в судовому засіданні апеляційної інстанції. Більш того, як пояснив у засіданні апеляційного суду представник позивача, позивач тільки припускає, що такий договір дарування існував.

За таких обставин суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя.

Надані позивачем витяг з прибудинкової книги про реєстрацію родини ОСОБА_4 (а.с. 7-10), викопіюванням будинку № 21 по вул. Кірова м. Запоріжжя (а.с. 13), страхові свідоцтва, страховий поліс, квитанції про прийом платежів обовязкового окладного страхування (а.с. 16, 17, 18), відповідь з державного нотаріального архіву ГУЮ у Запорізькій області від 08.08.2012р. (а.с. 28) не можуть бути належними доказами на підтвердження укладення договору дарування квартири.

Отже, твердження ОСОБА_4 про те, що його матері на праві власності на підставі договору дарування належали 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя нічим не підтверджені, жодних документів підтверджуючих право власності матері позивача на вказане нерухоме майно надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року по цій справі в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 9/100 частин будинку № 21 по вул. Кірова, літера «Г», м. Запоріжжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: