Справа № 182/5234/16-ц
Провадження № 2/0182/3751/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.10.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретаря Скоробогатова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

08 квітня 2006 року помер його батько ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина на:

- житловий будинок з господарськими будівлями в с.Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області по вул.Леніна, буд.88, що складається з житлового будинку „А, загальною площею 90,6 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м; літньої кухні „Б; сараю „В; гаражу „Г; підвалу „Дпд, вбиральні „Е, споруджень. Житловий будинок належав батькові на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження Нікопольської районної державної адміністрації № 331-р від 29.09.1996 року; право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано в Нікопольському МБТІ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 78 07.10.1996 року;

- земельну ділянку, площею 7,1216 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 07.09.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 342.

На випадок своєї смерті батько залишив заповіт від 01.12.2005 року, посвідчений секретарем Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_7, тобто своїм синам. Після смерті батька вони з братом ОСОБА_7 вирішили не оформлювати своїх спадкових прав, адже їх мати та дружина батька ОСОБА_8 пережила свого чоловіка та, будучи пенсіонеркою, мала право на ? частину житлового будинку, який батьками був набутий у шлюбі, та право на обовязкову частку у спадщині. Вони вирішили, що не мають морального права ділити з матірю їх з батьком майно. Тому до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Мати спадщину прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована разом з батьком за адресою: с.Кірове, вул.Леніна (після перейменування вулиць Соборна), буд.88. Цей факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Кіровської сільської ради № 291 від 06.06.2016 року. 02.03.2010 року його мати померла. Іншого спадкового майна, крім того, що вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, але за життя не оформила своїх спадкових прав, немає. На випадок своєї смерті мати залишила заповіт від 01.12.2005 року, посвідчений секретарем Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_7, тобто їм з братом. Відповідно до довідки виконкому Кіровської сільської ради № 290 від 06.06.2016 року, на день своєї смерті ОСОБА_8 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Соборна), буд.88 одна. Між ним та його братом ОСОБА_7 спору щодо спадкового майна не було, вони одразу домовились, що він успадкує батьківський будинок, а брат земельну ділянку. Вони знали, що інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом у матері не залишилось, тому не поспішали до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Невдовзі після материної смерті вони з братом поїхали на заробітки до Російської Федерації, де пропрацювали біля року. Таким чином, вони з братом пропустили строк для прийняття спадщини після смерті матері. 27.07.2015 року його брат ОСОБА_7 раптово помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 його діти. Він не заперечує їх право на спадкування після смерті його батьків та його брата на земельну ділянку. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_9 Однак нотаріусом йому було надано листа-розяснення № 605/01-16 від 27.07.2016 року, з якого вбачається, що ним пропущено визначений законом строк для прийняття спадщини; що окрім нього був інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_7, який помер після відкриття спадщини, та міг би спадкувати після смерті ОСОБА_8 на підставі заповіту; що спадкоємці ОСОБА_7 його дружина та діти спадщину після його смерті прийняли; що його мати ОСОБА_8 спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 прийняла фактично; що не підтверджені родинні відносини з батьками ні ним, ні ОСОБА_7, оскільки у їх свідоцтвах про народження вказані різні прізвища дітей та батьків. Так, батьками ОСОБА_7 у свідоцтві про народження вказані батько ОСОБА_10, мати ОСОБА_11; у його свідоцтві про народження вказані батько ОСОБА_12, мати ОСОБА_13; що в Державному акті на право власності на землю, що спадкується, власником вказаний ОСОБА_14 (в свідоцтві про смерть ОСОБА_11). Листом-розясненням йому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питань щодо надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та підтвердження факту належності майна, а саме Державного акту на право власності на землю ОСОБА_14. Про причини пропуску ними з братом строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини вже вказано у позовній заяві. Вважає, що їх з братом перебування на роботі в Російській Федерації та неможливість приїхати до м.Нікополя у 6-тимісячний строк після смерті матері є поважною причиною пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки його мати фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, успадкований житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка належали їй з часу відкриття спадщини, що визначено ч.5 ст.1268 ЦК України, тобто входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_8. Вважає, що необхідності у встановленні родинних звязків з його батьками немає необхідності, адже у заповітах його батьків спадкоємцями вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7, без вказівки ступеню родинного звязку. Знаючи про розбіжність у прізвищах у свідоцтвах про народження дітей з паспортними даними батьків, батьки склали заповіти, вказавши їх з братом прізвища, відповідно до їх паспортів, без вказівки ступеню родинних відносин, саме з метою уникнення проблем при оформленні ними спадщини. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Стосовно розбіжності в написанні прізвища батька в Державному акті на право власності на землю та свідоцтві про його смерть, може пояснити, що в паспорті громадянина СРСР, виданого 27.07.1979 року, де пізніше запис „Союз Радянських Соціалістичних республік замінено на запис „Україна, прізвище батька було записане як „Безпалий. Новий паспорт, де його прізвище вже вказане як „Безпалий, отримано ним 07.08.2002 року. Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю щодо передачі у батькову власність земельної ділянки, площею 7,1216 га., на території Кіровської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було видано 07.09.2001 року, прізвище в акті вказане у відповідності до паспорту, що посвідчував його особу на той час „Безпалий. Доказом того, що прізвище батька до видання нового паспорта у 2002 році писалося як „Безпалий, є довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, видана 10.08.1998 року, яка видавалась на підставі паспорта громадянина. Також у свідоцтві про одруження його батьків їх прізвища російською мовою вказані „Безпалый та „Безпалая. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Враховуючи їх з померлим братом домовленість щодо розподілу спадкового майна, він претендує на житловий будинок з господарськими будівлями № 88 по вул.Леніна (зараз Соборна) в с.Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області. Тому звернувся до суду, використовуючи своє право на звернення.

Відповідачка ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій посилається на те, що з викладеним у позовній заяві її дядька ОСОБА_1 вона погоджується. Дійсно, відповідно до заповітів її діда ОСОБА_6 та її бабусі ОСОБА_8, все належне їм майно мають успадкувати їх діти ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_7. Спору між її батьком та дядьком стосовно спадкового майна не було. Повністю підтримує доводи позивача за первісним позовом стосовно розбіжності у написанні прізвища її діда в Державному акті на право приватної власності на землю та свідоцтві про його смерть. Також не заперечує проти визнання за позивачем за первісним позовом права власності на житловий будинок по вул.Соборній, 88 у с.Чистопіль у порядку поділу спадкового майна. 27.07.2015 року її батько ОСОБА_7 раптово помер. Спадкова справа після його смерті відкрита у приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу ОСОБА_9, де вони з матірю, сестрою та братом (відповідачами 1,2,3) отримали свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті батька. Відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Спадкоємці ОСОБА_7 між собою домовилися про поділ спадкового майна, що залишилося після його смерті. 11.02.2016 року та 02.08.2016 року між спадкоємцями ОСОБА_7 було укладено договори про поділ спадкового майна. Земельна ділянка, що залишилася після смерті її дідуся ОСОБА_6, не ввійшла до складу спадкового майна, що було розділене спадкоємцями його батька, оскільки батько за життя не оформив своїх прав на цю земельну ділянку. За домовленістю між спадкоємцями вказану земельну ділянку, має успадкувати вона. Тому теж використала своє право на звернення до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяву про розгляд справи у свою відсутність, позивачі за первісним та зустрічними позовами на задоволенні позовних вимог наполягали, відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням ї цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності (або право користування) земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.04.2006 року помер батько позивача за первісним позовом ОСОБА_6 (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями в с.Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області по вул.Леніна, буд.88, що складається з житлового будинку „А, загальною площею 90,6 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м; літньої кухні „Б; сараю „В; гаражу „Г; підвалу „Дпд, вбиральні „Е, споруджень. Житловий будинок належав батькові на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження Нікопольської районної державної адміністрації № 331-р від 29.09.1996 року; право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано в Нікопольському МБТІ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 78 07.10.1996 року (а.с.20-22); земельну ділянку, площею 7,1216 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 07.09.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 342 (а.с.23). На випадок своєї смерті батько залишив заповіт від 01.12.2005 року (а.с.16), посвідчений секретарем Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів своїм синам ОСОБА_1 (а.с.14) та ОСОБА_7 (а.с.15). Після смерті батька позивач з братом ОСОБА_7 вирішили не оформлювати своїх спадкових прав, оскільки їх мати та дружина батька ОСОБА_8 пережила свого чоловіка та мала право на ? частину житлового будинку, який батьками був набутий у шлюбі, і на обовязкову частку у спадщині. Вони вирішили, що не мають морального права ділити з матірю їх з батьком майно. Тому до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Мати позивача спадщину прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована разом з батьком за адресою: с.Кірове, вул.Леніна (після перейменування вулиць Соборна), буд.88 (а.см.19). 02.03.2010 року мати позивача померла (а.с.8). Іншого спадкового майна, крім того, що вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, але за життя не оформила своїх спадкових прав, немає. На випадок своєї смерті мати позивача залишила заповіт від 01.12.2005 року (а.с.17), посвідчений секретарем Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_7 Відповідно до довідки виконкому Кіровської сільської ради № 290 від 06.06.2016 року, на день своєї смерті ОСОБА_8 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Соборна), буд.88 одна (а.с.18). Позивач з братом ОСОБА_7 домовились, що позивач успадкує батьківський будинок, а брат земельну ділянку. Невдовзі після смерті матері позивач з братом поїхали на заробітки до Російської Федерації, де пропрацювали біля року. Таким чином, вони пропустили строк для прийняття спадщини після смерті матері. 27.07.2015 року брат позивача ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 його діти. Позивач не заперечує їх право на спадкування після смерті їх батька та його брата на земельну ділянку. Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_9 Однак, нотаріусом йому було надано листа-розяснення № 605/01-16 від 27.07.2016 року (а.с.24-27), з якого вбачається, що позивачем пропущено визначений законом строк для прийняття спадщини; що окрім нього був інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_7, який помер після відкриття спадщини, та міг би спадкувати після смерті ОСОБА_8 на підставі заповіту; що спадкоємці ОСОБА_7 його дружина та діти спадщину після його смерті прийняли; що його мати ОСОБА_8 спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 прийняла фактично; що не підтверджені родинні відносини з батьками ні ним, ні ОСОБА_7, оскільки у їх свідоцтвах про народження вказані різні прізвища дітей та батьків. Так, батьками ОСОБА_7 у свідоцтві про народження вказані батько ОСОБА_10, мати ОСОБА_8 (а.с.15); у свідоцтві про народження позивача вказані батько ОСОБА_12, мати ОСОБА_13 (а.с.14); що в Державному акті на право власності на землю, що спадкується, власником вказаний ОСОБА_14 (а.с.23), в свідоцтві про смерть ОСОБА_8 (а.с.9).

За таких обставин суд вважає перебування позивача на роботі за кордоном та неможливість приїхати до м.Нікополя у 6-тимісячний строк після смерті матері поважною причиною пропущення строку для прийняття спадщини. Крім того, оскільки спадкодавиця ОСОБА_15 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, успадкований житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка належали їй з часу відкриття спадщини і входить до спадкової маси після її смерті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 256, 259 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт належності ОСОБА_6, який помер 08.04.2006 року, Державного акту на право приватної власності на землю від 07.09.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 342, що посвідчує його право власності на земельну ділянку, площею 7,1216 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_16 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с.Кірове Нікопольського району Дніпропетровської області, вул.Леніна (після перейменування вулиць Соборна), буд.88, що складається з житлового будинку „А, загальною площею 90,6 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м; літньої кухні „Б; сараю „В; гаражу „Г; підвалу „Дпд, вбиральні „Е, споруджень, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 02 березня 2010 року та після смерті батька ОСОБА_6, який помер 08 квітня 2006 року.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, площею 7,1216 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_8, яка померла 02 березня 2010 року, після смерті діда ОСОБА_6, який помер 08 квітня 2006 року, батька ОСОБА_7, що помер 27 липня 2015 року.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_17