ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеник Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-банк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-банк» (далі - ПАТ «АТ «Експрес-банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір № 97041/07/к, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 25 000 грн строком на 36 місяців, а саме до 23 листопада 2014 року зі сплатою за користування кредитом 24 % річних. На забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 23 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 97041/07/ПР2, згідно з умовами якого останній відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань, станом на 03 листопада 2015 року виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 7 364 грн 31 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 432 грн 13 коп., прострочена заборгованість за процентами - 635 грн 97 коп., пеня за прострочення строку повернення кредиту - 595 грн 81 коп., пеня за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом - 119 грн 97 коп., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 1 006 грн 03 коп., інфляційні нарахування на суму прострочених процентів - 74 грн 40 коп., а також штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту, що становить 2 500 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 364 грн 31 коп., а з поручителя ОСОБА_4 як солідарного боржника - заборгованість у розмірі 341 грн 19 коп., яка складається із заборгованості за процентами за період з 29 травня 2015 року по 29 жовтня 2015 року - 297 грн 58 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 40 грн 56 коп. та інфляційних нарахувань - 3 грн 05 коп. (оскільки договір поруки продовжує свою дію, а проценти за користування кредитом нараховуються до його повного погашення за фактичну кількість днів користування кредитом, отже вимоги про стягнення процентів, нарахованих з 29 травня 2015 року банк має право пред'явити до ОСОБА_4 як до поручителя протягом 6 місяців, тобто до 29 листопада 2015 року).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «АТ «Експрес-банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2011 року № 97041/07/к станом на 03 листопада 2015 року у загальному розмірі 7 364 грн 31 коп., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 2 432 грн 13 коп., заборгованість за процентами - 635 грн 97 коп., пеня - 715 грн 78 коп., інфляційні збитки - 1 080 грн 43 коп. та штраф - 2 500 грн. У задоволенні вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2016 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 пені, штрафу та інфляційних нарахувань. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «АБ «Експресс-банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2011 року № 97041/07/к станом на 03 листопада 2015 року у розмірі 3 068 грн 10 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 432 грн 13 коп., заборгованість за процентами - 635 грн 97 коп. У задоволенні решти вимог до ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «АБ «Експресс-банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 23 листопада 2011 року між ПАТ «АБ «Експрес-банк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 97041/07/к, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 000 грн терміном до 23 листопада 2014 року зі сплатою за користування кредитом 24 % річних (а. с. 7).

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору погашення кредиту позичальником здійснюється щомісяця шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитору для зарахування на зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору (а. с. 12-15).

Згідно з п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору за прострочення позичальником визначеного кредитним договором строку сплати процентів за користування кредитом, повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 6.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови кредитного договору, зазначеної у п. 5.2.5, 5.2.6 кредитного договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 23 листопада 2011 року між ПАТ «АБ «Експрес-банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 97041/07ПР2 (а. с. 21-23).

Відповідно до п. п. 1.2, 5.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та поручителем своїх зобов'язань за цим договором.

Із розрахунку заборгованості за кредитному договору вбачається , що ОСОБА_3 останній раз здійснила оплату на погашення кредиту 25 грудня 2014 року, на погашення процентів - 23 грудня 2014 року.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 03 листопада 2015 року становить 7 364 грн 31 коп., з яких: 2 432 грн 13 коп. - заборгованість за кредитом, 635 грн 97 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, пеня за прострочення повернення кредиту - 594 грн 81 коп., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 119 грн 97 коп., інфляційні збитки на суму простроченого кредиту - 1 006 грн 03 коп., а також на суму прострочених процентів - 74 грн 40 коп. та штраф - 2 500 грн.

Задовольняючи позов в частині вимог до позичальника, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість перед банком, яка підлягає стягненню на користь останнього, врахувавши при цьому наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості. Відмовляючи у задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК України, тому порука на час звернення банку до суду з даним позовом є припинена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, штрафів та інфляційних збитків та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідач проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, а згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нараховані боржнику штрафи не підлягають стягненню. В іншій частині апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

У договорі поруки, укладеному між ПАТ «АБ «Експрес-банк» та ОСОБА_4 не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений строком повного погашення кредиту - 23 листопада 2014 року.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, встановивши, що строк дії кредитного договору закінчився 23 листопада 2014 року, вимога банком про виконання поручителем кредитного зобов'язання боржника відповідачу не направлялася, банк звернувся до суду лише 25 листопада 2015 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в стягненні кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_4, у зв'язку із припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України«Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

На виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де зазначено також м. Донецьк та смт Желанне Ясинуватського району Донецької області.

Встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована у м. Донецьку Донецької області, а ОСОБА_4 - у с. Желанне Ясинуватського району Донецької області (а. с. 19, 29).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України інформація щодо переміщення зазначених осіб відсутня.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що не підлягають стягненню на користь банка з позичальника заборгованість зі штрафів та пені.

Разом з тим, не можна погодитися із висновками апеляційного суду щодо відмови в стягненні інфляційних нарахувань з огляду на таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК Українина вищевикладені положення законодавства уваги не звернув, всебічному і повному з'ясуванню обставин справи не сприяв, зокрема, не звернув уваги, що інфляційні нарахування на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання, у зв'язку із чим дія мораторію відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на них не розповсюджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості в частині позовних вимог ПАТ «АБ «Експрес-банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині інфляційних втрат, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в цій частині, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи в частині вимог на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводів щодо неправильності рішень судів попередніх інстанцій в іншій частині у касаційній скарзі заявником не наведено, підстав для виходу за межі касаційної скарги не вбачається, тому в решті судові рішення підлягають залишенню без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині інфляційних втрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2016 року у незміненій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик