Справа № 396/376/16-ц
Провадження № 2-п/396/1/16
УХВАЛА

16.06.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Кость А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за справу за заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Новоукраїнського районного суду від 05 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення грошових коштів, посилаючись на те, що судом не було належним чином та повно з'ясовано обставини по справі, не було належним чином надано правову оцінку наданим доказам, не були досліджені умови договору фінансового лізингу, відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" належним чином не був повідомлений про розгляд справи.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідння не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" в судове засідання не з'явився двічі, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому рекомендованого поштового відправлення.

Вивчивши матеріали цивільної справи №2/396/241/16, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи заочним рішенням Новоукраїнського суду 05 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнено з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 133 900 (сто тридцять три тисячі дев'ятсот) гривень та відшкодувано судові витрати у розмірі 1 890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) гривень 20 копійок, а всього 135790 (сто тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто) грн. 20 коп.

За згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

До заяви про перегляд заочного рішення заявником подано поштові повідомлення в яких він стверджує не розписувався.

Судом встановлено, що на поштових повідомленнях суду розписувався Бабіч представник ТОВ «Євролізинг Україна».

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, повістка про виклик до суду під розписку вручають відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Враховуючи, що повістки направлені рекомендованим поштовим повідомленням ТОВ «Євролізинг Україна», які отримав 24.03.2016 р. і 26.04.2016 р. (а.с.29,56) Бабич - представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна», що свідчить про належне повідомлення відповідач у встановлені строки про час розгляду та винесення заочного рішення.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що заявником не подано доказів поважності та підстав для скасування заочного рішення.

Крім цього, доводи відповідача про неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними з огляду на наступне.

Суд враховує правову позицію ВСУ, викладену ним під час розгляду справи №6-330цс16, в якій роз'яснив, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісностійого наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду спожиачеві.

Як було встановлено судом під час винесення заочного рішення, умови п.1.4 Договору про те, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. В Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Передбачені пунктами 1.7,9.7,9.8 Договору зобовязання Лізингоодержувача сплатити комісію за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у звязку з чим вказані положення договору слід вважати несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

- умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

- умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;

- по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за Договором здійснює Лізингодавець, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення Лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідач заперечує позов тим, що, на його думку, умови договору не є несправедливими, але в даному випадку може мати лише місце неправильне розуміння Стороною тієї чи іншої умови, а також на те, що момент виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо придбання предмету лізингу ще не розпочався.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки згідно загальних засад цивільного законодавства, й зокрема положень ЗУ "Про захист прав споживачів", правової позиції ВСУ, викладеної під час розгляду справи №6-1341/цс15, несправедливі умови договору вважаються такими з моменту укладення договору, тобто це не вимагає обов'язкового початку виконання самого договору. Також суд прийшов до переконання, що ці умови є несправедливим за своїм змістом, що є об'єктивною обставиною, й не залежить від суб'єктивного сприйняття стороною характеру та юридичної значущості цих умов.

Відповідач посилається на ст.627 ЦК України і відповідні правові позиції ВССУ та ВСУ у справах №6-467/цс16 і №6-13913/св15, про те, що сторони є вільними в укладенні договору та можуть визначати характер своїх правовідносин, проте відповідач упускає вимогу законодавства про те, що сторона, яка надає послуги чи зобов'язується надавати будь-які послуги споживчого характеру, повинна також враховувати положення ЗУ "Про захист прав споживачів" щодо недопущення включення до змісту договору несправедливих умов. Суд вважає, що відповідачем не дотримано в повному обсязі вимог ЗУ "Про захист прав споживачів", й доводи відповідача, а також надані правові позиції вищих судів не переконують суд у зворотньому.

Крім цього, для визнання умов договору несправедливими не є обов'язковою настання факту заподіяння шкоди споживачеві, на що звертається відповідач, необхідно лише встановити наявність несправедливих умов договору, що викликають істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін на шкоду споживачеві. Також для визнання умов несправедливими не є обов'язковим заперечення проти них споживачем в момент укладення договору чи отримання споживачем неповної інформації щодо них, й як зазначав суд вище, для цього необхідна лише наявність самих несправедливих умов.

Також не спростовують висновки суду й заперечення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення оспорюваного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню за характером правовідносин і предметом договору, згідно умов ЦК України, про що судом було зазначено у заочному рішенні, й наявність протилежних правових позицій ВСУ з цього питання не переконує суд у протилежному.

В той же час погоджується із доводами відповідача про те, що судом в заочному рішенні було безпідставно взято до уваги посилання позивача в позовній заяві як на підставу визнання недійсним договору фінансового лізингу - відсутність у відповідача відповідної ліцензії як фінансової установи, оскільки суд помилково прийшов до переконання, що надавані відповідачем послуги являються послугами з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Проте, недоведеність позивачем цієї підстави не спростовує в цілому висновок суду про недійсність укладеного договору, оскільки він містить несправедливі умови та договір не був нотаріально посвідченим, а отже й відсутні підстави для скасування заочного рішення.

На підставі встановленого та керуючись ст.ст. 209,231 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про перегляд заочного рішення Новоукраїнського районного суду від 05 квітня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом п"яти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько