Справа № 372/169/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Наталія Василівна, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідач ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 на користь малолітнього ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2-1461, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого виявилось, що він склав заповіт на користь малролітнього сина відповідача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спадкодавець під час складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій, не керував ними через тяжкі хвороби.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що про оспорюваний заповіт він дізнався після звернення до нотаріуса щодо прийняття спадщини за законом, з весни 2015 року батько тяжко хворів, часто вів себе неадекватно і агресивно, незадовго до смерті психіатр рекомендував його госпіталізувати.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на те, що батько за життя обіцяв залишити спадщину саме старшому онуку - її малолітньому сину, оскільки конфліктував із сином та колишньою дружиною, батько був адекватний, нормально спілкувався та висловлював свої наміри.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечив проти позову, посилаючись на аналогічні обставини та неправильність висновку експертизи.

Третя особа - державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала, посилаючись на неадекватність і хвороби заповідача.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 висновки експертизи підтримав, посилаючись на врахування діагнозів заповідача, його вік, хвороби, особливості почерку, записи у медичній документації.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що є сусідкою заповідача, який останній рік вів себе неадекватно і агресивно, конфліктував із нею з надуманих причин.

Свідок ОСОБА_10 показала, що є сусідкою заповідача, він був конфліктний і неадекватний, останній раз його бачила влітку 2015 року.

Свідок ОСОБА_11 показала, що є медсестрою, проводила медичні процедури заповідачу в умовах стаціонарного лікування у відділенні терапії, він був адекватний і нормальний, останній раз вона спілкувалась із ним за декілька днів до смерті.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що знали спадкодавця, але не близько, він завжди вів себе нормально і адекватно, останній раз вони спілкувались із ним влітку 2015 року.

Вислухавши сторони та їх представників, третю особу, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належало нерухоме майно в м.Обухів Київської області, що підтверджується матеріалами спадкової справи та визнається сторонами.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5, а третя особа ОСОБА_4 його колишньою дружиною, що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, паспортом, матеріалами спадкової справи.

Малолітній ОСОБА_6 є сином відповідача ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, матеріалами спадкової справи.

В межах цієї справи відповідач ОСОБА_2 представляє інтереси свого малолітнього сина ОСОБА_6 як законний представник.

Між ОСОБА_5 та його колишньою дружиною ОСОБА_4 виникали конфлікти, що підтверджується висновком поліції, показами свідків.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 було складено, а державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. було посвідчено і зареєстровано в реєстрі за № 2-1461 заповіт, яким ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_6 все своє майно, що підтверджується копією заповіту, матеріалами спадкової справи.

Станом на час складення заповіту ОСОБА_5 страждав на сахарний діабет, виражене інтелектуально-мнестичне зниження змішаного ґенезу (церебросклероз, діабетична енцелофалопатія), що підтверджується медичною документацією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 до нотаріуса звернулись позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами спадкової справи, витягом із спадкового реєстру.

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд приймає до уваги наступне.

Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач є спадкоємцем за законом, малолітній син відповідача є спадкоємцем за заповітом стосовно майна померлого ОСОБА_5, між сторонами існують спірні правовідносини щодо спадщини.

Статтею 1257 ЦК України передбачений порядок визнання недійсним заповіту.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Сторони подавали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що вказує на те, що вони виявили волю щодо прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Як зазначено вище, висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджується те, що особисто заповідач (спадкодавець) ОСОБА_15 оспорюваний заповіт не підписував, тобто він особисто не давав розпорядження на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В межах розгляду цієї цивільної справи було призначено і проведено посмертну судово-психіатрічну експертизу по медичній документації, якою було встановлено, що ОСОБА_5 у останні місяці свого життя, у тому числі і під час підписання заповіту 20.10.2016 року, страждав на хронічне психічне захворювання - судинну деменцію із органічним маячним розладом, тому він за станом свого здоров'я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатрічного експерта від 05.08.2016 року.

Суд вважає вказаний вище висновок експертизи належним і допустимим доказом, який вказує на те, що померлий під час підписання заповіту був не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що він перебував у стані, який свідчив про його недієздатність на цей момент.

Висновок експертизи узгоджується із іншими письмовими доказами, зокрема медичною документацією, клопотань про призначення повторної експертизи ніким не заявлялось, іншими доказами його об'єктивність та достовірність не спростовано, також висновок узгоджується із показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, тому ці докази суд покладає в основу судового рішення.

Покази інших свідків не спростовують вказаних вище доказів, не містять об'єктивних даних про психічний стан ОСОБА_5 на час складення заповіту, зокрема стосуються інших періодів його життя.

При цьому свідки та сторони не були очевидцями підписання заповіту, тому їх покази та доводи не спростовують викладених у висновку експертизи тверджень.

Суд вважає, що доводи позову узгоджуються із зібраними по справі доказами, а заперечення відповідача не грунтуються на матеріалах справи, належними і допустимими доказами не доведені.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача відносно спадщини його батька, тому вони підлягають судовому захисту, а обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів відповідає закону та відновлює його порушені права, оскільки дає можливість вирішувати питання про спадкування за законом.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, відповідач всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України свої заперечення проти позову не довела належними і допустимими доказами, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати слід стягнути із відповідачів на користь позивача у рівних частинах відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 146, 154, 208, 212-214 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 36, 37, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1235, 1247, 1251, 1257 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт, складений 20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 на користь малолітнього ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2-1461.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Кравченко