АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 03 вересня 2015 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а :

05.09.2012р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» про передачу у заклад та звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.07.2012р. складала 90963грн.40коп. та складалась з 47783грн.79коп. заборгованості за кредитом, 25914грн.50коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1633грн.28коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 11062грн.14коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 250грн. штраф (фіксована частина), 4319грн.69коп. штраф (процентна складова) та про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 000грн. на погашення заборгованості.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 03.09.2015р. у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрито. В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону та на реєстрацію звернення стягнення 19.07.2012р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надані докази повідомлення відповідача ОСОБА_3 про намір звернути стягнення на заставне майно та вимогу щодо погашення кредитної заборгованості та дані про реєстрацію у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказаний висновок не у повному обсязі відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

31.03.2008р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір №SUK0AK00070026, за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 55908грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,96% на рік з кінцевим терміном повернення 30.03.2015р. Пунктом 17.1.3. договору зазначено, що кредитні кошти були надані на наступні цілі: 50960грн. на придбання автомобіля, 3894грн.80коп. для сплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту, 34 грн. за сплату коштів за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі, а також 1019грн.20коп. для сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту. За п.п.2.2.,17.8. кредитного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за договором, ОСОБА_3 надано у заставу банку автомобіль НОМЕР_1. За п.4.4.,17.8. договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, до яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентам та кредиту (а.с.9-13). У додатку №1 до кредитно-заставного договору передбачено «Графік погашення кредиту» та відповідні розміри щомісячних платежів (а.с.14).

Зобовязання за даним договором забезпечено також договором поруки №167 від 20.10.2010р., укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «Акцент-Банк», з обмеженням розміру відповідальності останнього сумою у розмірі 10 000грн. (а.с.7).

За розрахунком банку (а.с.5-6) за вказаним кредитно-заставним договором за ОСОБА_3 обліковується заборгованість, яка станом на 13.07.2012р. складала загальний розмір 90963грн.40коп. та складалась з 47783грн.79коп. заборгованості за кредитом, 25914грн.50коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1633грн.28коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 11062грн.14коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 250грн. штраф (фіксована частина), 4319грн.69коп. штраф (процентна складова).

Згідно акту від 31.03.2008р. ОСОБА_3 передано ПриватБанку у заклад в рахунок заборгованості за кредитним договором транспортний засіб автомобіль НОМЕР_2. Заборгованість ОСОБА_3 перед банком на час передачі автомобіля у заклад визначена у сумі 55908грн. (а.с.147).

Положеннями ст.13.1. кредитно-заставного договору передбачено, що після настання події дефолту та спливу строку, встановленого п.12.2.5. договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі. Подією дефолту вважається будь-яка з передбачених п.12.1. договору сторін наступних подій: затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту, відмова позичальника в оформленні (переоформленні) будь-якого з договорів страхування, несплата чергових страхових платежів, порушення умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту, предмет застави став недоступним для банку внаслідок втрати, знищення, суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації або його недосяжності для банку з іншої причини, недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, визначені п.10.1. договору, подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобовязання, інше істотне порушення позичальником умов договору.

Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет застави, банк посилався на неналежне виконання позичальником своїх зобовязань та фактично вимагав їх дострокового виконання у повному обсязі. При цьому, крім такого загального посилання на неналежне виконання позичальником зобовязань, позовна заява банку взагалі не містить конкретних обставин, які б зазначали про настання конкретної, передбаченої кредитно-заставним договором події дефолту, яка була б підставою для звернення стягнення на предмет застави. Позовна заява не містить обставин про відмову позичальника в оформленні (переоформленні) будь-якого з договорів страхування, несплату чергових страхових платежів, порушення умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту, про недоступність предмету застави для банку внаслідок його втрати, знищення, суттєвого ушкодження, непридатність його до експлуатації або недосяжність для банку з іншої причини, недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобовязання чи про інше істотне порушення позичальником умов договору. Фактично обставини позовної заяви зводяться лише до існування заборгованості, однак чи свідчить вона про настання у якості таких подій дефолту як затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту банком не відображено.

ОСОБА_3 заперечував проти позову, посилаючись на належне виконання ним своїх зобовязань по погашенню кредиту згідно встановленого графіку та надавши відповідні квитанції про сплату платежів (а.с.61-67, 97-117). З наданого банком розрахунку заборгованості, так і з виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_3 фактично щомісячно сплачував платежі на погашення заборгованості (а.с.5,6, 12-134). Рішення Серединно-Будського райсуду Сумської області від 23.04.2014р. свідчить про існування спору ОСОБА_3 з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» внаслідок підвищення останнім в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом майже вдвічі - з передбаченої договором 15,96% до 26,47%. В наказі від 05.01.2009р. банк обґрунтував підвищення відсоткової ставки змінами процентних ставок по депозитах, збільшенням облікової ставки НБУ, коливанням курсу долара США більше ніж на 10% та своєю метою забезпечити ліквідність банку та можливістю проводити ним своєчасні розрахунки з вкладниками банку. У позові ОСОБА_3 про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки судом відмовлено з посиланням на те, що виниклу у звязку зі збільшенням відсоткової ставки заборгованість у квітні 2009 року ОСОБА_3 фактично погасив з урахуванням нової ставки (а.с.135,136). Зазначені обставини свідчать, що свої ризики від коливання курсу іноземної валюти та можливість виконання своїх зобовязань за депозитними договорами банк фактично переклав на свого позичальника - ОСОБА_3, фактично створивши йому несприятливі умови для погашення кредитних зобовязань. Крім того, у матеріалах справи відсутній новий графік погашення кредиту, який би містив конкретний розмір щомісячного платежу у звязку з підвищенням відсоткової ставки та розмір самих відсотків.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності (ст.11 ЦПК України), у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет застави згідно ст.ст.590,592 ЦК України слід відмовити за його необгрунтованістю. Вимога банку про передачу йому у заклад предмета застави також безпідставна, оскільки фактично заставлений автомобіль перебуває у закладі банку. У звязку з цим на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України в частині правового обґрунтування відмови у позові рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з частковим задоволенням апеляційної скарги банку.

Доводи банку в апеляційній скарзі про скасування рішення суду не можуть бути прийняті до уваги з наведених вище підстав. Посилання банку в апеляційній скарзі неправильність закриття провадження у справі в частині предявлених ним вимог до поручителя ПАТ «Акцент-Банк» суперечать діючому законодавству та обставинам справи. За правилами ч.1ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Зокрема, згідно ч.1ст.1, ст.ст.2,12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких сторонами є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами. Враховуючи положення ст.16 ЦПК України, згідно яких не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України закрив провадження по справі в частині позовних вимог банку, предявлених до поручителя - юридичної особи ПАТ «Акцент-Банк». Доводи банку про неможливість окремого розгляду його вимог до позичальника та поручителя безпідставні. Правовідносини між банком юридичною особою та поручителем юридичною особою виникли з їх самостійного договору, стороною якого фізична особа ОСОБА_3 не був. Зазначена обставина вказує на відсутність спільного предмету спору між ними. У звязку з цим в частині закриття провадження по справі рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 03 вересня 2015 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.