Справа № 156/580/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/1829/16 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 8 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 8 листопада 2016 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 1200 дол. США, що за курсом НБУ становить 29781 грн. та судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 8 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору позики ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1200 дол. США, що підтверджується письмовою розпискою, проте борг не повернув.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно письмової розписки ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1200 дол. США з кінцевим терміном повернення до 1 серпня 2016 року (а.с. 21).

Оригінал письмової розписки знаходився у позивача та приєднаний до матеріалів цивільної справи.

Відповідач визнає факт написання вказаної боргової розписки.

Як передбачено ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Всупереч вищевказаних правових норм відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про безгрошовість договору, його удаваність, написання розписки під впливом шантажу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність порушення відповідачем умов договору позики у звязку з чим суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 1200 дол. США, що еквівалентно 29781 грн.

Зазначення на розписці, що написана вона 20 серпня 2016 року є опискою, яка на висновок суду по суті спору не впливає, оскільки строк виконання зобовязання у розписці визначено до 1 серпня 2016 року, з позовом в суд позивач звернувся 10 серпня 2016 року.

Відповідач не надав суду жодних доказів, що підтверджують його доводи про укладення договору реалізації автомобіля, зокрема отримання автомобіля у володіння, реалізації запчастин, що він звертався в правоохоронні органи з приводу протиправних дій щодо нього.

Безпроцентність позики не свідчить про фіктивність договору, оскільки чинним цивільним законодавством не заборонено укладення договору позики на таких умовах.

Колегія суддів не бере до уваги покликання відповідача на показання свідка ОСОБА_4, допитаного в суді першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 8 листопада 2016 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді