Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого посилалася на те, що вона працювала у Львівському відділенні державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на посаді завідуючого канцелярією з 15 грудня 1976 року. На підставі наказу керівника Львівського відділення державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 31 січня 2011 року № 5 їй було встановлено неповний робочий тиждень з оплатою, виходячи з розміру 0,2 ставки (з одним робочим днем). У подальшому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року, зазначений наказ скасовано. Оскільки судом визнано незаконність застосування до працівників Львівського відділення державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» змін умов праці, внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі, їй неправомірно нараховувалась заробітна плата з розрахунку 0,2 ставки. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь різницю в окладі за період вимушеного прогулу в розмірі 13 984 грн 34 коп.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення указаного позову й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що положення ст. 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку працівника у випадках, перелік яких передбачено цією статтею, є вичерпним і не передбачає виплати різниці в окладі в умовах неповного робочого часу при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи і висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова