Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4390/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я відповідача: на житловий будинок АДРЕСА_1 видане 26 лютого 2014 року, та на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, яке видане 08 квітня 2014 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік, ОСОБА_3. За час шлюбу вони як подружжя набули у спільну власність вищевказаний житловий будинок. Спадщину вона прийняла, оскільки на день смерті чоловіка постійно проживала разом із ним. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових справ, довідалася, що все майно покійного успадкувала дочка, ОСОБА_2, на тій підставі, що вона (позивач) начебто відмовилася від спадщини. Переконана, що від спадщини не відмовлялася, а підпис від її імені на заяві про відмову від прийняття спадщини виконаний не нею, а іншою особою.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26 лютого 2014 року ОСОБА_2, яким посвідчено її право на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 161. У решті вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Обидві сторони не погодилися з рішенням суду першої інстанції. Так, не погодившись із рішенням в частині задоволення позову апеляційну скаргу подала ОСОБА_2, а не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову - ОСОБА_1 Обидва скаржника посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 просить рішення в частині визнання недійсним в ? частині свідоцтва про право на спадщину від 26 лютого 2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні такої вимоги, а в решті рішення залишити без змін. Зазначає, що спірний будинок був особистою приватною власністю її померлого батька. Суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин норми КпШС України, оскільки його норми не діяли на момент набуття нею права власності на спадкове майно. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки своїм рішенням, внісши зміни до свідоцтва про право на спадщину, фактично зменшив обсяг спадкового майна до половини.

ОСОБА_1 просить рішення в частині відмови у визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення такої вимоги, а в решті рішення залишити без змін. Зазначає, що земельну ділянку набули з чоловіком під час шлюбу та приватизована вона на ім'я спадкодавця до 13 червня 2012 року, тому є спільною власністю подружжя, тобто її та померлого чоловіка. Вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми Земельного кодексу України, не взявши до уваги положення Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Визнаючи в ? частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, суд першої інстанції виходив із того, що зазначення позивачем у заяві від 16 квітня 2013 року про те, що вона, як дружина померлого, не претендує на виділ ? частини в спільному сумісному майні подружжя, не є підставою вважати, що вона відмовилася від своєї частки у спільному майні подружжя, а тому в нотаріуса не було достатніх правових підстав для внесення до складу спадкового майна будинку вцілому, оскільки ОСОБА_1 має право на 1/ 2 частку в спільному майні подружжя. Відмовляючи у визнанні частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не успадкувала після смерті чоловіка частини будинку, що йому належала на праві спільної сумісної власності, а тому вона не має права на частину земельної ділянки, пропорційну його частці в праві власності на нерухомість, яка розміщена на цій землі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом в ? частині щодо житлового будинку та не може повністю погодитися з дійсністю свідоцтва про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку площею 0,1000 га, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с.11).

До приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу 16 квітня 2013 року звернулися: дружина померлого - ОСОБА_1 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка та донька померлого - ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.13).

Приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. 26 лютого 2014 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок НОМЕР_1, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1, який, як зазначено у даному свідоцтві, належить спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, виданого державним нотаріусом 09 вересня 1959 року. Акт прийомки від 29 січня 1970 року за №70 зареєстровано в БТІ (а.с.30).

Також приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. 08 квітня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.33).

Позивач зареєстрована у спірному будинку з 1978 року та проживає у ньому по теперішній час (а.с.10).

Із чоловіком вона перебувала у шлюбі з 1955 року до дня його смерті. За час шлюбу у 1959 році для забудови подружжя отримало спірну земельну ділянку, у 1963 році побудувало на ній спірний житловий будинок, який здало в експлуатацію у 1970 році, а у 2010 році на ім'я чоловіка приватизувало спірну земельну ділянку на якій, на час приватизації, вже був побудований подружжям житловий будинок.

Виходячи із встановлених обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо безпідставного, на її думку, застосування до спірних правовідносин норм КпШС України з аргументацією, що ці норми не діяли на момент набуття нею (відповідачем) права власності на спадкове майно, ґрунтуються на маніпуляції, оскільки у даному випадку ключовим є те, що спірний житловий будинок був побудований ОСОБА_1 та її покійним чоловіком за час їх шлюбу, а тому в силу ст.ст.22,28 КЗпШ України, які діяли на час будівництва спірного житлового будинку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що житловий будинок слід вважати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та її покійного чоловіка. Норми КЗпШ України дійсно не діяли на момент прийняття відповідачем спадщини та її оформлення (видачі їй свідоцтва), але це не впливає та не змінює висновків суду першої інстанції в задоволеній частині позову.

Хоча в заяві про відмову від прийняття спадщини від 16 квітня 2013 року зазначено про непредентування на виділ ? частини в спільному сумісному майні подружжя, але суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.34,71 Закону України «Про нотаріат» та п.4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, обґрунтовано дійшов висновку про те, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця, не увійшла ? частина спірного житлового будинку, а тому правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на весь будинок у нотаріуса не було, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку через порушення прав позивача на вказану частку в спільному сумісному майні подружжя.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог є надуманими, оскільки такий спосіб захисту передбачений чинним законодавством. Спадкова маса не зменшилася, а до неї помилково було включено майно того із подружжя, хто є живим, тобто позивача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в задоволеній частині залишається апеляційним судом без змін, оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Разом із тим, виходячи з редакцій статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, чинних на час приватизації спірної земельної ділянки, тобто на 2010 рік, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 грудня 2015 року в справі №6-814цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Загальне правило таке: якщо виникає право власності на будинок, то виникає право на земельну ділянку на якому він розташований, оскільки земля слідує за ним.

Набувши права спільної сумісної власності на житловий будинок, позивач стала співвласником і спірної земельної ділянки при її приватизації на ім'я чоловіка, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що спірна земельна ділянка повністю належала спадкодавцю на час відкриття спадщини.

Хоча позивач не успадкувала після смерті чоловіка частини будинку, що йому належала на праві спільної сумісної власності, але вона має право на 1/2 частину земельної ділянки, пропорційно до її частки в праві власності на нерухомість, яка розміщена на цій земельній ділянці, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та ухвалює в цій частині нове рішення, яким визнає недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу на всю земельну ділянку площею 0,1000 га, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася на половину спірної земельної ділянки, а до її складу незаконно включено не частину, а цілу земельну ділянку.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року в частині відмови у визнанні частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. 08 квітня 2014 року на ім'я ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за №368.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: