АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору лізингу та стягнення коштів,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/14864/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу №005023, укладеного 22 липня 2016 року з відповідачем, недійсним, стягнення з відповідача сплачених на виконання договору фінансового лізингу №005023 від 22 липня 2016 року коштів у розмірі 37 774грн. та судового збору у розмірі 551грн. 20коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що в липні 2016 року в мережі Інтернет знайшовши оголошення про продаж автомобіля Voltswagen Polo Sedan 1,6 МТ за ціною 7 420,63 доларів США, а 22 липня 2016 року у представника відповідача у м. Павлограді дізнався, що на умовах акції, яка зараз проводиться, він може придбати автомобіль вищевказаної марки за зазначеною ціновою політикою протягом трьох календарних днів, сплативши в цей же день 37 400грн.

Позивач стверджував, що сплативши за наданим менеджером рахунком 37 400грн. з призначенням платежу згідно договору фінансового лізингу №005023 від 22 липня 2016 року, він повернувся до представника відповідача і підписав підготовлений договір фінансового лізингу №005023 від 22 липня 2016 року на 13 сторінках та додатки до нього не читаючи текст, так як не бачив підстав для недовіри представнику відповідача та радів можливості швидкого отримання бажаного автомобіля на умовах акції.

Зателефонувавши через три дні до представника відповідача, він дізнався, що автомобіль, про який йшла мова, в товаристві вже відсутній і він може отримати новий автомобіль за ціною і на умовах, викладених в договорі, прочитавши який він зрозумів, що його обманули і він підписав договір фінансового лізингу з ціною автомобіля 14 841,27 доларів США та сплатою додатково адміністративного платежу в розмірі 10% ціни автомобіля і комісії за передачу в розмірі 3% від ціни автомобіля, який не повертається при розірванні договору.

Позивач зазначав, що під час попередніх переговорів представником компанії його було введено в оману щодо умов договору, за яким відповідач повністю звільнений від відповідальності за якість товару, що ним поставляється (п. 1.4 Договору) та який встановлює жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом

- 2 -

виконавця (п.3.2.3; п.3.2.4; п.10.15; п.12.4, п.12.7 Договору); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 5.7; п.10.15); сплата непропорційно великої суми (п.10.15 договору), надання можливості продавцю збільшувати ціну товару без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п.9.4; п.10.13; п.10.15 Договору), що у своїй сукупності створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, тому договір повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням суду від 12 жовтня 2016 року позов задоволено, визнано недійсним договір фінансового лізингу № 005023 від 22 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 37774 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Відповідач посилається на те, що судом невірно надано правову оцінку наданим сторонами доказам, що судом не досліджено правовідносини, які виникли між сторонами та не врахувано тієї обставини, що відповідач не надає фінансові послуги, що потребує обов'язкового ліцензування, оскільки товариство займається виключно видом господарської діяльності по наданню окремої фінансової послуги з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи, що не потребує отримання ліцензії.

Також відповідач вважає, що для договорів фінансового лізингу обов'язковість укладення правочину у нотаріальному порядку не встановлено, при цьому вказаний договір є договором «непрямого» лізингу, в якому предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Крім того, ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» вважає умови оспорюваного правочину такими, що відповідають вимогам основних законодавчих актів, які регулюють правовідносини лізингу та не порушують законодавство про захист прав споживачів.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, прояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 липня 2016р. між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 005023, предметом якого є автомобіль Voltswagen Polo Sedan 1,6 МТ.

Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 14 841,27 доларів США, авансовий платіж - 50% від вартості предмета лізингу у розмірі 7 420,63 доларів США, щомісячний лізинговий платіж - 618,39 доларів США, адміністративний платіж - 1 484,13 доларів США та комісія за передачу предмета лізингу - 3% - 445,24 долара США.

На виконання умов договору 22 липня 2016р. позивач сплатив на рахунок відповідача 37 400грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг, договір фінансового лізингу не посвідчено нотаріально, а положення договору є несправедливими до відношенню до споживача.

- 3 -

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Зокрема, положеннями договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору, лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу, також лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату комісії з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмета лізингу становила 3% від вартості предмета лізингу на моменту його купівлі ( пункти 9.4. - 9.8.). При цьому, умови договору не містять права лізингоодержувача на розірвання договору та повернення сплачених платежів у разі збільшення вартості предмета лізингу.

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 10.5)

Пунктом 10. 13. передбачено, що в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність; збільшення або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні у іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку та інше.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, а у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, і при цьому не зазначається, що сплачені споживачем платежі повертаються (пункт 10.15 договору).

Згідно з пунктом 10.14 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між

- 4 -

лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Також пунктом 12.4. договору визначено, що максимальний термін повернення грошових коштів лізингоодержувачу становить 30 банківських днів. При цьому, пункти договору не містять умов відповідальності лізингодавця у разі недотримання цієї умови договору, хоча пунктом 12.5. встановлена відповідальність лізингоодержувача у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі 6-3020цс15.

Аналіз вищезазначених норм спірного договору фінансового лізингу, укладеного сторонами 22 липня 2016р., свідчить, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; у пунктах 12.1, 12.2, 12.5, 12.7, 12.11 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання договору фінансового лізингу, укладеного сторонами 22 липня 2016р., недійсним у зв'язку із недотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на наявність у договорі пункту 1.4., за яким лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектації, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо, так як такого пункту у договорі сторін не має, є правомірними.

Проте, вказана помилка суду першої інстанції не призвела до неправильного вирішення даного спору, так як спірний договір містить інші пункти, які зазначені позивачем у позовній заяві, і які не були проаналізовані судом першої інстанції, але проаналізовані апеляційним судом, які свідчать про порушення відповідачем прав позивача, як споживача послуг.

Зазначаючи про відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства та є підставою для визнання спірного договору недійсним, суд першої інстанції керувався Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно пункту 4 частини першої статті 34 якого діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є

- 5 -

фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі 6-2766цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Посилання представника відповідача у апеляційній скарзі на неправомірність врахуванням судом при вирішенні даного спору правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2766цс15 стосовно необхідності нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, як договору найму транспортного засобу, укладеного між фізичною та юридичною особою, оскільки спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 22 липня 2016р., не є змішаним договором, колегія суддів вважає необґрунтованим.

З аналізу тексту спірного договору вбачається, що на підставі договору лізингодавець передає предмет лізингу, транспортний засіб, у користування лізингоодержувача, і до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу за лізингоодержувачем, предмет лізингу є власністю лізингодавця (пункт 1.6., 1.7. договору).

Згідно пункту 5.1. договору з дати підписання акту приймання-передачі, лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно його звичайного призначення.

Отже, за своїм змістом договір фінансового лізингу є договором найму (оренди) транспортного засобу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував правову позицію Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, допущенні порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити, рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: