АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року Савченко Н.Ф. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, укладений між відповідачами.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25.12.2007 між нею та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 74004. Позивач з метою забезпечення своїх зобов'язань перед відповідачем надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 83,50 кв.м., житловою площею 58,90 кв.м., яка належить їй на праві приватної власності. Влітку 2014 року представник ТОВ «Кей Колект» повідомив позивачку про укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «Укрсиббанк». Позивачка вважає, що порушення її прав полягає в тому, що вищевказаний договір укладений без її відома та без повідомлення її про укладення такого договору у встановлений законом термін.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2016 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд не звернув уваги на яких саме умовах відбулось відступлення відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» відповідачу ТОВ «Кей-Колект» права вимоги до позивачки за договором іпотеки. Також безпідставно не звернув уваги на відсутність повідомлення позивачки про відступлення права вимоги за договором іпотеки нерухомого майна.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір укладений з дотриманням чинного законодавства, а отже визначені законом підстави для визнання його недійсним відсутні.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 25.12.2007, з метою належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №74004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.M. та зареєстрований в реєстрі за № 7344. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 83,50 кв.м., житловою площею 58,90 кв.м., яка належить їй на праві приватної власності.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги в обсязі, визначеному Додатком № 1 до договору (а.с. 56 - 60).

Листом № 12-22/26983 від 15.12.2011 АТ «Укрсиббанк» було повідомлено позивача про відступлення АТ «УкрСиббанк» права вимоги за договорами іпотеки, заміну кредитора у зобов'язанні та факторинг за договором факторингу № 1 від 12.12.2011 (а.с.61).

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 12.12.2011, позивач зазначає, що підставами для визнання недійсним договору є невідповідність вказаного договору вимогам законодавства України, та неповідомлення у встановленому законом порядку боржника про укладення такого договору.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У зв'язку із укладенням договору факторингу 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровими №№ 5207-5208.

Згідно чинного законодавства цей договір укладено в нотаріальній формі.

У відповідності до п. 6.8. договору іпотеки № 74004 від 25.12.2007 іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за договором(и), що обумовлюють основне зобов'язання на іншу особу.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи з викладеного, договір факторингу № 1 від 12.12.2011 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, які були укладені між AT «УкрСиббанк» між ТОВ «Кей Колект» були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини було вчинено у формі, встановленій законом, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Проаналізувавши означені норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, договір іпотеки та оспорюваний договір відступлення права вимоги, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та, як наслідок, ухвалив законне обґрунтоване рішення.

Колегія суддів також повністю погоджується з висновком суду про те, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже відсутні визначені законом підстави для визнання його недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та безпідставними, суперечать наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та вимогам закону. Більш того, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва