Справа № 0907/2-208/2011
Провадження № 22-ц/779/2170/2016
Головуючий у 1 інстанції Горейко М. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Капушак С.В.

з участю: представника апелянта та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2009 року представник Закритого акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Mersedes-Benz (модель: S320, рік випуску 1999, тип ТЗ: сєдан-В, № кузова/шасі: wdb2200651а027775, реєстраційний номер: АТ4440АМ). Позов обґрунтований тим, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 369К від 28 листопада 2007 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 24 800, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 листопада 2012 року. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 14 квітня 2009 року мав заборгованість в сумі 23 375,14 доларів США. Просив передати ЗАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у ОСОБА_4 належного йому на праві власності заставлене майно; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №369К від 28 листопада 2007 року в сумі 23 375,14 доларів США звернути стягнення на автомобіль Mersedes-Benz шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; стягнути судові витрати.

В ході розгляду справи представник позивача змінила позовні вимоги (заява від 25 серпня 2010 року) та просила стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 27 648,56 доларів США, що за курсом 7,89600 гривень за кредитним договором №369К від 28 листопада 2007 року, судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. В заяві також зазначила, що зобовязання за даним кредитним договором забезпечено порукою відповідно до договору поруки №369К від 28 листопада 2007 року, укладеного з поручителем ОСОБА_5

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №369К від 28 листопада 2007 року, у розмірі 218 313, 02 грн., що відповідно до службового розпорядження НБУ еквівалентно 27 648,56 доларам США, 1700 грн. судового збору і 30 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, суперечність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що в травні 2009 року банк звернувся до суду з позовною заявою до боржника ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно, та передачу його банку в звязку із заборгованістю позичальника, яка виникла станом на квітень 2009 року. Судом першої інстанції не враховано, що банк у серпні 2010 року змінив позовні вимоги, визначивши у якості другого відповідача поручителя ОСОБА_5, та просив достроково стягнути з боржника і поручителя у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, у звязку із чим належним чином суд не перевірив фактичних обставин щодо припинення дії поруки відповідально до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5

Вислухавши представника апелянта та представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором перед позивачем, яка утворилася з його вини в результаті несвоєчасної сплати щомісячних платежів за кредитом, а відповідач ОСОБА_5 є поручителем за зобовязанням відповідача ОСОБА_4, тому , відповідно до ст. 554 ЦК України, несе солідарну відповідальність разом з ним.

З такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк «Приватбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 369К від 28 листопада 2007 року, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 24 800, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 листопада 2012 року. Щомісячний платіж за кредитом, який складається з тіла кредиту та відсотків, загальною сумою дорівнює 610 доларів США у будь-якому місяці до закінчення строку договору. Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.1. даного договору, здійснюється в дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що наведений в Додатку №1 (а.с.8(зворотна сторона)-9) до даного договору. При несплаті відсотків у зазначений термін, вони вважаються простроченими. (згідно п. 4.2. Договору). Пунктом 4.3. Договору визначено, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3., 2.3.3.,2.4.1., 4.11 даного Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі : 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. (а.с.5(зворотна сторона)-8).

У звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 27 648, 56 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 218 313, 02 грн, а саме: залишок заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 529, 60 доларів США, нараховані відсотки в розмірі 38, 92 доларів США, прострочене тіло кредиту в розмірі 6 851, 11 доларів США, прострочені відсотки в розмірі 4 797, 17 доларів США, пеня в розмірі 1 431, 76 доларів США, відповідно до проведеного позивачем розрахунку станом на 26 липня 2010 року. (а.с.56).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №369К від 28 листопада 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_5 (поручитель) 28 листопада 2007 року було укладено договір поруки №369К, відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором. (а.с.59). У випадку невиконання боржником будь-якого обовязку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних обовязків, а поручитель зобовязаний виконати обовязки, зазначені у вимозі, впродовж пяти календарних днів з моменту отримання вимоги (п.п.5,6 договору поруки). Договором поруки також визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п.10 Договору поруки).

Відповідно до п. 11 даного договору поруки, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років.

Згідно повідомлення поручителю №1170 від 23 квітня 2010 року, позивач виконав свій обовязок щодо повідомлення поручителя ОСОБА_5 про наявну заборгованість станом на 22 квітня 2010 року за кредитним договором №369К від 28 листопада 2007 року, просив в термін до 20 травня 2010 року погасити заборгованість перед Банком, та сповіщав, що відсотки за користування кредитними коштами нараховуються щодня за весь період фактичного користування кредитом, включаючи день погашення кредиту. (а.с.60)

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статі 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 повинен був сплачувати кредит щомісячно у строки, зазначені у графіку (10,11 або 12 число кожного місяця) по 610 доларів США, включаючи тіло та проценти за користування кредитом. Останній платіж ним було здійснено 03 березня 2009 року. Наступний платіж повинен був бути внесений не пізніше 10 квітня 2009 року.

Отже, позивачу стало відомо про порушення його права з 11 квітня 2009 року, повідомив він позивача про порушення зобовязання позичальником у квітні 2010 року.

Договором поруки також визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п.10 Договору поруки), тобто до 27 листопада 2012 року.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 6-223цс16 від 04 вересня 2016 року при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, оскільки позивачу стало відомо про порушення його права з 11 квітня 2009 року слід виходити з того, що у випадку предявлення вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання певної частини основного зобовязання, у вигляді періодичних платежів, порука припиняється зі спливом строку предявлення вимоги до поручителя, який вираховується по кожному платежу окремо.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України також і у постановах 23 грудня 2015 року та 17 Вересня 2014 року.

Отже, поручитель відповідає за зобовязаннями позичальника у межах шестимісячного строк до дня предявлення вимоги до нього та до закінчення строку зобовязання.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_5 не підлягають стягненню періодичні щомісячні платежі з квітня по вересень 2009р. по 610 доларів США, а він є солідарним відповідачем разом з позичальником лише з жовтня 2009 року.

Судові витрати слід стягнути з відповідачів в дольовому порядку.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки неправильно застосовані норми матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314,316,317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2011 року змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 4270 (чотири тисячі двісті сімдесят) доларів США, що еквівалентно 37269, 12 (тридцять сім тисяч двісті шістдесят дев»ять гривень дванадцять копійок) гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 378, 56 (двадцять три тисячі триста сімдесят вісім доларів США п»ятдесят шість центів), що еквівалентно 184 597, 11 (сто вісімдесят чотири тисячі п»ятсот дев»яносто сім гривень одинадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір у розмірі по 865 (вісімсот шістдесят п»ять) гривень з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_6

ОСОБА_7