РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13614/16-ц

пр. № 2/759/5492/16

02 грудня 2016 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - житлово-будівельний кооператив «Авіатор-17», про скасування арештів на квартиру та скасування заборони на відчуження,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ухвалами Ленінградсього районного суду міста Києва ВХ363 від 01.06.1999 року, 391 від 23.06.1999 року та ухвалою від 21.05.1999 року у межах цивільної справи № 2-270/2000 у порядку забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення.

Представник житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-17» у судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог даного позову, що зумовлює необхідність його задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалами Ленінградсього районного суду міста Києва ВХ363 від 01.06.1999 року, 391 від 23.06.1999 року та ухвалою від 21.05.1999 року у межах цивільної справи № 2-270/2000 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ЖБК «АВІАТОР-17» про визнання права власності на частину квартири, у порядку забезпечення позову, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Ухвалою Ленінградського районного суду міста Києва від 30 березня 2000 року у справі № 2-270/2000 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ЖБК «АВІАТОР-17» про визнання права власності на частину квартири залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови № 6 від 27 серпня 1996 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Вказане кореспондується і положеннями частин 1-2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»відповідно до яких особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2006 року визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 146 по вулиці Ірпінській в місті Києві.

Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується витягом з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і його права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном порушуються внесеними до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записами про обтяження - арешту вказаної квартири, а таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Таким чином, із врахуванням того, що цивільна справа, в межах якого були накладені арешти, залишена без розгляду, з метою недопущення обмеження прав власника майна, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити і скасувати заходи забезпечення позову, що були застосовані ухвалами Ленінградсього районного суду міста Києва ВХ363 від 01.06.1999 року, 391 від 23.06.1999 року та ухвалою від 21.05.1999 року у межах цивільної справи № 2-270/2000.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 387, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 10, 11, 60 212-215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати винесені Ленінградським районним судом міста Києва у справі № 2-270/2000 ухвали про забезпечення позову, а саме ухвалу ВХ363 від 01.06.1999 року, ухвалу ВХ391 від 23.06.1999 року та ухвалу б/н від 21.05.1999 року.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №№ 1370819, 1370865, 1370878, 1416695 та скасувати заборону на відчуження такої квартири.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наступні записи:

- запис від 12.10.2004 року за № 1370819;

- запис від 12.10.2004 року за № 1370865;

- запис від 12.10.2004 року за № 1370878;

- запис від 27.10.2004 року за № 1416695 про арешт квартири АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: