У Х В А Л А

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 серпня 2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 1 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійним договір купівлі-продажу квартири, укладений 25 лютого 1997 року між ОСОБА_5, який діяв зі згоди матері ОСОБА_7, яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13, посвідчений 25 лютого 1997 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

27 квітня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року, з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 388 ЦК України.

На підтвердження наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня, 16 травня, 6 липня 2012 року, 24 квітня, 28 серпня 2013 року, в яких, на їхню думку, по іншому застосована зазначена норма права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву суд касаційної інстанції відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів з підстав того, що спірна квартира на теперішній час не існує як самостійний, окремий об'єкт нерухомості, а тому не може бути витребувана з володіння відповідачів. Отже, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл.83 ЦК України, однак таких вимог позивачами не заявлено.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2013 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що витребування спірної квартири від добросовісного набувача на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки ця квартира вибула із володіння позивача поза його волею, а саме на підставі документів про проведені прилюдні торги, які не проводились.

В ухвалі від 6 липня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишаючи без змін рішення судів попередніх судових інстанцій погодився з їх висновками про те, що відповідачка не мала права розпоряджатися спірним майном, оскільки рішення суду, відповідно до якого вона набула право власності на 475/1000 часток нежилого приміщення у будинку скасовано, а тому наступний договір дарування спірної частки нежилого приміщення укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Отже, зазначене майно підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі частини третьої статті 388 ЦК України.

В ухвалі від 16 травня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що відповідно до статей 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1> позивач як власник має право витребувати квартири від добросовісного набувача, оскільки спірні квартири вибули з володіння власника (позивача) не з його волі іншим шляхом.

Ухвалою від 24 квітня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишаючи без змін рішення апеляційного суду погодився з його висновками про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, на підставі недійсного правочину, а тому він відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України має право витребувати зазначену квартиру у добросовісного набувача, який придбав зазначену квартиру в особи, яка не мала права її відчужувати.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки правові висновки зазначені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

В той же час ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасувавши рішення судів апеляційної інстанції направив справу на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, вважати заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюка

Н.П. Лященко