Справа № 341/1747/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2579/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів за апеляційною скаргою ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Галицького районного суду від 14 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

07.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів.

В заяві зазначив, що 21.02.2016 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №004109, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування трактор Донфенг 244, а він відповідно зобовязався сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно умов договору. Крім того, відповідач зобовязався протягом трьох днів після сплати ним у день укладення договору 12000 грн. замовити трактор та передати оформлені Додатки до Договору.

Посилаючись на те, що договір не відповідає принципу справедливості та добросовісності, укладений з порушенням ст.ст. 15, 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», за відсутності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг, та в порушення ст. 799 ЦК нотаріально не посвідчений, у договорі не передбачено предмет, його ціна та розмір лізингових платежів, позивач просив визнати договір недійсним та стягнути з відповідача 12000 грн. сплачених коштів.

Рішенням Галицького районного суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір фінансового лізингу №004109 від 21 лютого 2016 року, укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 12000 грн. сплачених за договором коштів та 1102,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ТзОВ «Лізингова компанія Еталон» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду про невідповідність п.3.5 Договору ст. 808 ЦК України, оскільки п.3.5 договору передбачає відповідальність Продавця за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності Предмета лізингу, та ін., що не суперечить ч.1 ст.808 ЦК, якою передбачено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про те, що для здійснення ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» діяльності з надання послуг фінансового лізингу необхідна ліцензія, оскільки відповідно до ч.3,4 ст.5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Відповідач не є кредитною установою, а тому отримання Ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу не потрібно. Крім того ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» взята на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як таке, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджено довідкою Нацкомфінпослуг про взяття на облік юридичної особи від 16.04.2015 року.

ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» внесена до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги.

Послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не мають жодного відношення до фінансового лізингу, оскільки регулюються різними нормативними актами, а діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується.

У звязку з наведеним, апелянт вважає безпідставним застосуванням судом правової позиції ВСУ, висловленої під час розгляду справи № 6-2766 цс15 від 16.12.2015 року, оскільки відповідно до ч.1 абз.2 ст. 3607 ЦПК суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках ВСУ України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, договір фінансового лізингу нотаріальному посвідченню не підлягає, оскільки відповідно до ч.2 ст.806 ЦК до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Апелянт вважає невірним посилання у висновку ВСУ на норми ст.799 ЦК, що містяться у параграфі 5 ЦК «Найм транспортного засобу», глави 58 «Найм (оренда)», який не регулює відносини фінансового лізингу.

Дана стаття регулює відносини, що виникають із найму транспортного засобу, але, незважаючи на схожість відносин найму транспортного засобу та відносин фінансового лізингу законодавством вони розділені, як такі, що мають окреме регулювання, крім того, є спеціальний закон ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Оскільки спірні правовідносини регулюються як загальними так і спеціальними нормами, то останні мають пріоритет у застосуванні, а тому слід застосувати ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», якою передбачено укладення договору фінансового лізингу в письмовій формі.

Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не передбачено ні загальними ні спеціальними нормами.

Апелянт зазначає, що ч.2 ст.628 ЦК застосовується лише при укладенні сторонами договорів, укладення яких не передбачено окремою нормою матеріального права, а сторони формують зміст договору з врахуванням елементів різних договорів, укладення яких передбачено різними нормами права.

Судом не враховано того, що відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ТзОВ «Лізингова компанія Еталон» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 004109, згідно п.1.1 якого відповідач лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.3.1 договору, а позивач лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с.6-12).

Предметом договору згідно п.3.1 є трактор Донфенг 244. Вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору та розмір авансового платежу вказується у додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною.

Згідно п.5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацію), яка визначена у додатку № 1; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, визначений у додатку № 1; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у додатку № 1.

Згідно п.8.2.3 договору лізингоодержувач зобовязаний сплачувати другий лізинговий платіж, що складається з періодичних лізингових платежів, який включає: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Встановлено, що 21.02.2016 року позивач здійснив платіж на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 12000 грн., що підтверджено копією квитанції № 52 від 21.02.2016 р. (а.с.16).

Також встановлено, що додаткові угоди до договору лізингу не були укладені.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 21 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Крім того судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Отже, суд першої інстанції взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При вирішенні даного спору судом врахована правова позиція Верховного Суду України, що міститься у постанові від 16.12.2015 р. у справі № 6-2766цс15 (а.с.49-59), яка згідно з вимогою ч.1 ст.3607 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Посилання апелянта у скарзі на те, що відповідач не є кредитною установою, а тому отримання Ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу не потрібно, та посилання на безпідставність висновку суду про необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, оскільки нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не передбачено ні загальними ні спеціальними нормами, не заслуговують на увагу з врахуванням вищенаведених положень ст. 215, 220, 779, 806, 808 ЦК та ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» відхилити, а рішення Галицького районного суду від 14 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_3