АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3304/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/2443/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 26 (І) Доповідач: Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду), Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійні захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 06.02.2008 року їй первинно встановлено втрату професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання в загальному розмірі 65%, з них: 45% - по радикулопатії та 20% - по нейросенсорній тугуватості, безстроково та третю групу інвалідності.

Вважаючи, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, їй спричинено моральну шкоду, просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Інгулецький ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 275000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та з Відділення Фонду - 275000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб відповідно.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року за клопотанням представника позивача позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділення Фонду про стягнення моральної шкоди, у зв'язку з втратою працездатності - залишені без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 45000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, а також на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду шляхом зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Зокрема, на думку апелянта, робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.

Представник ПАТ «Інгулецький ГЗК» вважає, що судом першої інстанції не враховано, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

На думку представника ПАТ «Інгулецький ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, а зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань і витрати ОСОБА_2 на лікування мають відшкодовуватись за рахунок Фонду соціального страхування, а не підприємством.

Також представник відповідача вважає розмір стягнутої моральної шкоди необґрунтовано завищеною.

Представник позивач ОСОБА_3 заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, працюючи в період з часу з 06.04.1988 року по 14.04.2008 року, в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, машиністом конвеєра на ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК», отримала професійні захворювання (а.с.6-7).

Рішенням лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 21 листопада 20107 року у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія шийна та попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта переважно на шийному рівні, стійким нейродистрофічним синдромом у вигляді деформуючого пері артрозу плечових суглобів (ПФС справа 2-3 ст., зліва 1-2 ст.), ліктьового періартрозу з права та лівобічного гонартрозу ПФ 1 ст.; 2) двостороння нейросенсорна приглухуватість справа 5 ступеню, зліва 1 ступеню.

Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 7 від 11 грудня 2007 року причиною зазначених професійних захворювань є тривала робота позивача в умовах, повязаних з фізичним перенавантаженням і впливу інтенсивного шуму (а.с. 8-9)

Висновком МСЕК від 06.02.2008 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання в загальному розмірі 65%, з них: 45% - по радикулопатії та 20% - по нейросенсорній тугуватості, починаючи з 04 лютого 2008 року безстроково та третю групу інвалідності (а.с. 10, 11).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила працівнику безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим вона отримала професійні захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції від 22.07.2005 року, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 22.07.2005 року, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримала професійні захворювання.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань і витрати ОСОБА_2 на лікування мають відшкодовуватись за рахунок Фонду соціального страхування, а не підприємством, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Також колегією суддів враховується, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» про стягнення моральної шкоди, завданої їй в результаті незабезпечення відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим вона отримала професійні захворювання, а не з позовом про відшкодування відповідачем витрат, понесених на лікування отриманого професійного захворювання.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання № 11 від 11 грудня 2007 року, причиною професійних захворювань позивача є тривала робота в умовах, повязаних з фізичним перенавантаженням і впливу інтенсивного шуму, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні нею професійних захворювань, оскільки це спростовується п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 «Інгулецький ГЗК» про те, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування професійного захворювання № 11 від 11 грудня 2007 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем Інгулецького району, який міститься у матеріалах справи, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Факт того, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем, не впливає на право позивача на відшкодування завданої йому моральної шкоди у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, які виникли внаслідок незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині

Спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, так як матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо спричинення позивачеві ОСОБА_2 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів саме у ПАТ «Інгулецький ГЗК», який складає 19 років 8 місяців, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Митрофанова

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7