АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8332/16 Справа № 185/5901/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

11 липня 2016 року банк звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12 квітня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку з кредитним лімітом, встановленим банком. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, за ним виникла заборгованість. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, станом на 30.04.2016 року, у розмірі 31330,01 грн., яка складається із 7106,07 грн. заборгованість за кредитом, 18353,20 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3902,64 грн. заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом; 500,0 грн. фіксована складова штрафу, 1468,10 грн. процентна складова штрафу; також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 12 квітня 2008 року укладено кредитним договір №б/н, який складається з заяви позичальника і Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з початковим лімітом в розмірі 3480,00 грн. Згідно змісту заяви на отримання кредиту, строк дії картки два роки, відсоткова ставка встановлена на рівні 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості (а.с.12).

Згідно п. 6.5 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною заяви на отримання кредиту, відповідач зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, а також оплачувати комісію на умовах, передбачений договором (а.с.13-18).

Пунктом 8.6 розділу 1 зазначених вище умов передбачено, що при порушенні клієнтом (відповідачем) строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 розділу 2 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовому боці сторони картки (місяць і рік); картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 5.4 розділу 2 Умов погоджено строк погашення кредиту за платіжними картками без встановленого мінімального необхідного платежу: строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше наступного дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Судом першої інстанції також встановлено, що у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором №б/н від 12.04.2008 року, у ОСОБА_2 перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2016 року, становить 31330,01 грн., а саме заборгованість за кредитом 7106,07 грн., заборгованість за відсотками 18353,20 грн., заборгованість за пенею та комісією 3902,64 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 1468,10 грн. (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у звязку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, предявлений до суду 11.07.2016 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 2), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно змісту заяви позичальника, даний кредит надано на строк 2 роки, тобто з 12.04.2008 року по 12.04.2010 року, з погашенням заборгованості періодичними щомісячними платежами.

Апеляційним судом встановлено, що останній платіж за даним кредитним договором було здійснено 06.10.2011 року на суму 44,78 грн., що стверджується випискою з особового рахунку (а.с.115), а також детальним розрахунком заборгованості (а.с.106). Отже, враховуючи передбачене умовами договору погашення кредиту щомісячними платежами, про порушення свого права банк дізнався не пізніше 01.12.2011 року.

Згідно доводів представника банку в судовому засіданні 13.12.2016 року, даний кредитний договір не переукладався; повторно за цим договором банківська картка відповідачу не видавалась. Дій щодо переривання строку позовної давності, зокрема, зверненням банку з іншим позовом до суду щодо даного договору чи предявлення виконавчого напису нотаріуса до виконання, позивачем не вчинялось, що підтверджується звукозаписом зазначеного судового слухання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачем надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення 07.09.2016 року (а.с. 39 40); встановивши, що трирічний строк для звернення до суду закінчився 01.12.2014 року, суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку кредитним договором не встановлений, що підтверджується матеріалами справи.

Помилкове встановлення місцевим судом факту здійснення останнього платежу за кредитним договором 04.08.2009 року не спростовує правильність висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання апелянта на те, що кредитний договір, укладений між сторонами, є дійсний, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тому з відповідача підлягають стягненню, зокрема, проценти за користування кредитними коштами у межах строку позовної давності з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року, - не знаходить правового обґрунтування, адже відповідно до умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі на виконання умов цього договору та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі «зі спливом наступного дня місяця, вказаного на платіжній картці», відповідно до пункту 5.4 розділу вищевказаних 2 Умов.

Наведений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 19 березня 2014 року у справі N 6-14цс14, що, згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, які застосовують відповідні нормативно-правові акти.

Згідно заяви позичальника від 12.04.2008 року, строк дії картки два роки, відповідно до 12.04.2010 року; нові картки банк не перевипускав та боржник таких не отримував, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.12.2016 року.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді