Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4575/16 Головуючий у 1 інстанції: Андрюшина Л.А.
Є.У.№ 332/5203/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна Січ» до ОСОБА_3 треті особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ТОВ «Вікна Січ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 15.08.2008 року Публічне акціонерне товариство «Український бізнес банк» уклало із ОСОБА_3 кредитний договір №40/Ф та в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, 15.08.2008 року був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець зобовязаний до 15.08.2013 року повернути довгостроковий кредит. Предметом договору іпотеки є належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно - адміністративно побутовий корпус інв. №0003, виробничій корпус інв. №0002, будівля мийки автомашин інв. №0004, автозаправочна станція інв. №1011, які розташовані на земельній ділянці площею 24408 кв. м. та знаходиться за адресою: Україна, місто Запоріжжя, вулиця Скворцова, №232, загальною площею - 5578,3 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят вісім цілих три десятих) кв. м. Відповідно до вимог чинного законодавства того ж дня нотаріусом на вказаний об'єкт було накладено заборону відчуження. 05 грудня 2014 року між ПАТ «Український бізнес ОСОБА_4» та ТОВ «ВЕЛЕС-Д» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк передав ТОВ «ВЕЛЕС-Д» права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р., що був укладений між Банком та ОСОБА_3. Згідно з договором про відступлення права вимоги від 05 грудня 2014р. права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. були відступлені ТОВ «ВЕЛЕС-Д».. В подальшому, 16.01.2015 року між ТОВ «Велес-Д» та ТОВ «Вікна Січ» було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги від 16.01.2015р. в поряду та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору у відповідності до договору факторингу № 9 від 05.12.2014 року, укладеному між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_4», а також на підставі кредитного договору №40/Ф від 15.08.2008 року та усіх додаткових угод до нього, укладеному між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3. Також, 16.01.2015 року між ТОВ «Велес-Д» та ТОВ «Вікна Січ» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Згідно п. 1.1 зазначеного договору первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки. У грудні 2015 року при здійсненні заходів спрямованих на перереєстрацію майна ТОВ «Вікна Січ» встановлено факт наявності арешту майна боржника та заборони на його відчуження, оскільки відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на все майно ОСОБА_3 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43091376 від 25.08.2015р., номер обтяження 10992047. Наявність вищезазначених факторів перешкоджає ТОВ «Вікна-Січ» реалізувати своє право на проведення державної реєстрації права власності на майно, чим суттєво порушує майнові права та законні інтереси. Тобто дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 є незаконними, так як переважне право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника має заставодержатель, тобто, на даний час - ТОВ «Вікна Січ».У відповідності до ст. 572 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач за вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу певних обставин та умов, позичальник не мав змоги виконати взяті на себе зобовязання за кредитним договором в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Це також передбачено п. 3.1 кредитного договору та п. 3.1.4 договору іпотеки, а саме передбачено право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором. Таким чином, за рахунок предмету іпотеки ТОВ «Вікна-Січ» має право позасудовим шляхом або шляхом подання позовної заяви до суду задовольнити свої вимоги, які виникають з кредитного договору та договору іпотеки у випадку не повернення позчальником кредитних коштів. Отже, в даному випадку, при вчиненні дій щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 державний виконавець не врахував всі обставин, які мають значення, що призвело до порушення прав та інтересів ТОВ «Вікна-Січ» як іпотекодержателя. На даний час ТОВ «Вікна-Січ» та відповідач ОСОБА_3 дійшли до можливості мирного врегулювання боргових взаємовідносин, однак цьому заважає накладений відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України арешт на майно боржника ОСОБА_3. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, звільнити з-під іпотечне майно: адміністративно побутовий корпус інв. №0003, виробничій корпус інв. №0002, будівля мийки автомашин інв. №0004, автозаправочна станція інв. №1011, які розташовані на земельній ділянці площею 24408 кв. м. та знаходиться за адресою: Україна, місто Запоріжжя, вулиця Скворцова, №232, загальною площею - 5578,3 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят вісім цілих три десятих) кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_3, накладеного на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43091376 від 25.08.2015 року (номер обтяження 10992047).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Звільнено адміністративно побутовий корпус інв. №0003, виробничій корпус інв. №0002, будівлю мийки автомашин інв. №0004, автозаправочну станцію інв. №1011, що розташовані на земельній ділянці площею 24408 кв. м. та знаходяться за адресою: Україна, місто Запоріжжя, вулиця Скворцова, №232, загальною площею - 5578,3 кв. м, що належать на праві власності ОСОБА_3, з-під арешту, що був накладений на підставі постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43091376 від 25.08.2015р., номер обтяження 10992047.

Не погоджуючись з рішенням районного суду відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ТОВ «Вікна Січ».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про звільнення майна з під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ТОВ «Вікна Січ» є іпотекодержателем, предметом іпотеки є нерухоме майно, на яке накладений арешт.

Зазначений арешт перешкоджає іпотекодержателю - ТОВ «Вікна Січ», задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Натомість поза увагою суду залишилося те, що на час розгляду справи в провадженні суду перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна-Січ» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В цій справі оспорювалося право позивача на іпотечне майно.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 серпня 2008 року між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно із яким останній отримав довгостроковий кредит у розмірі 3 800гр. зі сплатою 21 % та терміном повернення до 15 серпня 2013 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту 15 серпня 2008 року між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є належне останньому на праві власності нерухоме майно - адміністративно-побутовий корпус, інвентарний № 0003, виробничий корпус, інвентарний № 0002, будівля мийки автомашин, інвентарний № 0004, автозаправочна станція, інвентарний № 1011, які розташовані на земельній ділянці площею 24408 кв. м та знаходяться по вул. Скворцова, 232 у м. Запоріжжі, загальною площею 5578,3 кв. м.

У п. 5.5.1 вказаного договору іпотеки сторони домовились, що іпотекодавець може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

05 грудня 2014 року між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ГОВ «Велес-Д» були укладені договори факторингу про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Український ОСОБА_4» передало ГОВ «Велес-Д» право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 15 серпня 2008 року, укладеними із ОСОБА_3

16 січня 2015 року між ТОВ «Велес-Д» та ТОВ «Вікна-Січ» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно із яким первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору відповідно до договору факторингу від 05 грудня 2014 року, укладеного між первісним кредитором та ПАТ «Український ОСОБА_4», а також на підставі кредитного договору від 15 серпня 2008 року та усіх додаткових угод до нього, укладених між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3 в сумі 8 442 581 грн. 14 коп., яка складається із: загальної суми боргу -2 902 647 грн. 59 коп.; несплачених процентів - 4 935 654 грн. 55 коп.; несплаченої комісії - 595 080 грн.; судових витрат - 899 грн.; інших витрат первісного кредитора, пов'язаних із претензійною діяльністю, - 8 300 грн.

Крім того, 16 січня 2015 року між ТОВ «Велес-Д» та ТОВ «Вікна-Січ» був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3

Зазначені обставини стали підставою для того, щоб позивач вимагав звільнення іпотечного майна з під арешту з метою задоволення своїх вимог.

За наслідками розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна-Січ» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, 1 грудня 2016 року було ухвалено рішення Апеляційним судом Запорізької області.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» була задоволена.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року по цій справі було скасоване та ухвалене нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна-Січ» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

Позов Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Вікна Січ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд при вирішенні справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна-Січ» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зробив висновки, які мають суттєве значення для розгляду даної справи.

Так, при вирішенні питання про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вікна Січ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, Апеляційним судом встановлене наступне.

Постановою правління Національного банку України від 23 квітня 2015 року № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» було відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку. Постановою правління Національного банку України від 25 грудня 2014 року № 844 «Про віднесення ПАТ «Український ОСОБА_4» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 грудня 2014 року № 164, яким з 26 грудня 2014 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в банку тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_5 із повноваженнями терміном до 25 березня 2015 року. На підставі постанови правління Національного банку України від 23 квітня 2015 року № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2015 року № 87, відповідно до якого з 24 квітня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ОСОБА_6 із повноваженнями терміном до 23 квітня 2016 року.

Згідно з п. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пп. 3 п. З ст. 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

З матеріалів справи, зокрема звіту про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами, вбачалося, що ринкова вартість активу ПАТ «Український ОСОБА_4» у вигляді права вимоги за кредитним договором від 15 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ОСОБА_3, перевищує ціну продажу цього активу більше, ніж на 97 %.

У зв'язку із цим рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» від 17 червня 2015 року було визнано нікчемним договір факторингу від 05 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Український ОСОБА_4» та ТОВ «Велес-Д».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За п. 3 ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв, серед яких, зокрема, договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-3133цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи наявність судового рішення, яке набрало чинності на час розгляду даної справи, за яким відмовлено ТОВ «Вікна-Січ» у зверненні стягнення на предмет іпотеки а також зроблені висновки щодо відсутності у ТОВ «Вікна-Січ» права на іпотечне майно, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

За ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивача на те, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є належною особою, яка може оскаржувати судове рішення є безпідставним, позаяк ця особа залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка за ст. 27 ЦПК наділена правом на оскарження судового рішення. Крім того, за ст. 1 Закону «Про державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом

У відповідності до ст. 11 Закону «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому за ст. 6 Цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак судові витрати особи, яка подає апеляційну скаргу, підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна Січ» до ОСОБА_3, треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» про звільнення майна з-під арешту, - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Вікна-Січ» на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судовий збір у розмірі 1339, 80 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: