АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9405/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3234/16Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Триголова В.М.,

При секретарі: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» в особі Полтавської філії, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, - про визнання звільнення незаконним та зміну дати і причини звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» в особі Полтавської філії, в якому з урахуванням змін та уточнень просив:

визнати підставу його звільнення незаконною, а наказ № 101-к від 27.05.2014 року про звільнення «за прогул без поважних причин за п.4 ст.40» незаконним та протиправним та скасувати цей наказ;

визнати формулювання причини звільнення «за прогул без поважних причин за п.4 ст.40», неправильним та змінити причину формулювання звільнення, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП, «в зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю» із зміною дати звільнення на день фактичної видачі належно оформленої трудової книжки;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 09.09.2013 року по 27.05.2014 року та з 27.05.2014 року по 03.11.2016 року в сумі 105797,80 грн.;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії за перешкоджання ОСОБА_2 офіційному працевлаштуванню в зв'язку з неправильним записом за № 17 від 27.05.2014 року в трудовій книжці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27.05.2014 року по 03.11.2016 року в сумі 82524,80 грн.;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії за затримку видачі трудової книжки з 27.05.2014 року і неналежно оформленої з 02.06.2014 року та в зв'язку з невиданням наказу «Про новий день звільнення...» з 02.06.2014 року, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27.05.2015 року по 03.11.2016 року в сумі 82524,80 грн.;

визнати факт видачі ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії, копії наказу №101-к від 27.05.2014 року про звільнення ОСОБА_5 - незаконним;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії за невиплату заробітної плати з вересня 2013 року по 27.05.2014 року на його користь заробітну плату в сумі 20700 грн. 00 коп.;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії за затримку виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з січня 2014 року по жовтень 2016 року на його користь середній заробіток в сумі 85544 грн.;

зобов'язати відповідача - ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії, звільнити його з посади відповідно ч.3 ст. 38 КЗпП, «в зв'язку з не виконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю (ст. 148 КЗпП)» із зміною дати звільнення на день видачі належно оформленої трудової книжки після набрання законної сили Рішенням суду;

стягнути з ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії за непопередження роботодавцем його про звільнення грошову компенсацію в сумі середнього заробітку (місячного) 22644 грн.;

притягнути осіб, винних в порушенні законодавства про працю (ст.265 КЗпП України), до відповідальності згідно чинного законодавства.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу №5-К від 08.01.2008 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до Полтавській філії ТОВ «Технополіс-1» на посаду інспектора оперативного відділу магазину №1 з випробувальним терміном один місяць (а.с.116, 240, том 1, а.с.15 том 2, а.с. 82 том 3).

Відповідно до наказу №201-К від 16.08.2012 року ОСОБА_2 переведено з посади заступника начальника охорони магазину №3 Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» на посаду фахівця з роботи із зверненнями споживачів магазину №3 Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» з випробувальним терміном три місяці (а.с.242 том 1).

27 травня 2014 року на підставі службової записки за наказом № 101-К ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин за ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України (а.с.27, том 1, а.с.32, том 2).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 40 ч. 1 п.4 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин.

Відповідно ч.1 ст.147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Так, у зв'язку з неявкою ОСОБА_2 на роботу 06.05.2014 року, 13.05.2014 року, 16.05.2014 року адміністрацією магазину було складено акти про відсутність працівника на робочому місці від 06.05.2014 року, 13.05.2014 року, 16.05.2014 року (а.с.33-35, том 2).

Із службової записки від 21.05.2014 року директора магазину Т025 ОСОБА_6 вбачається, що у період з 09 вересня 2013 року по 20 травня 2014 року ОСОБА_2 на робочому місці не з'являвся та обов'язки фахівця з роботи зі зверненням споживачів не виконував, про що складені відповідні акти. На письмові звернення щодо причин невиходу на роботу обґрунтованих пояснень не надав. З урахуванням цього, просив звільнити ОСОБА_2 із займаної посади відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України (за прогул) (а.с.32 том 2).

Згідно Журналу ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку (далі - Правила) ОСОБА_2 ознайомлений із зазначеними Правилами 16.12.2011 року, про що свідчить особистий підпис працівника (а.с.46-48 том 2).

Згідно п.2.16 Правил внутрішнього трудового розпорядку Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1», затвердженого рішенням трудового колективу від 12.12.2011 року, передбачено, що розірвання трудового договору працівників оформлюється наказом директора Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» або генерального директора ТОВ «Технополіс-1» (а.с.39 том 2).

Так, рішення про звільнення ОСОБА_2 було оформлено наказом № 101-К від 27.05.2014, що був підписаний генеральним директором ОСОБА_4, який за Статутом підприємства є виконавчим органом ТОВ «Технополіс-1».

Згідно підпункту г) пункту 9.2.3 ОСОБА_6 зі Статуту ТОВ «Технополіс-1» Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства та має право приймати та звільняти з роботи працівників Товариства (а.с.223-224 том 1).

Розділом 6 вищевказаних Правил врегульовані питання робочого часу та його використання.

Згідно п.6.4 початок роботи для працівників Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» із змінним графіком роботи в магазині №3 встановлюється з 07 години 15 хв. Перерва на обід з 13 години 00 хв. до 14 години 00 хв. і використовується працівником на власний розсуд. У разі неможливості надання перерви для харчування працівникові має бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Тривалість роботи у зміні встановлюється згідно графіків виходу на роботу (а.с.42 том 2).

Відповідно до п.6.5 для працівників магазинів Полтавської філії, які працюють за п'ятиденним робочим тижнем з двома вихідними днями встановлюється: початок роботи - 09 годин 00 хвилин; перерва на обід з 13 години 00 хв. до 14 години 00 хв.; закінчення робочого дня - 18 годин 00 хв.

Згідно п.9.4 Правил стягнення на працівників Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» застосовується директором ТОВ «Технополіс-1» безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (а.с.45 том 2).

Перед застосуванням стягнення безпосередній керівник відповідного відділу, в якому працює працівник та/або директор Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» зобов'язаний взяти від порушника трудової дисципліни пояснення щодо скоєного порушення. Відмова Працівника дати такі пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення (п.9.5 Правил).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

22 травня 2014 року Полтавською філією ТОВ «Технополіс-1» складено акт про те, що 22.05.2014 року ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі відмовився, свої дії мотивував скороченням посади спеціаліста по роботі зі зверненнями громадян (а.с.36 том 2).

Допитані в судовому засіданні свідки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, , підтвердили, що позивач з 2013 року на робочому місці не з'являвся, свої трудові обов'язки не виконував. Були складені акти про його відсутність на робочому місці. Позивачу було запропоновано надати пояснення щодо його невиходів на роботу, але він відмовився від надання пояснень.

Враховуючи вказані обставини, місцевий суд прийшов до висновку, що ТОВ «Технополіс-1» виконало процедуру отримання письмових пояснень працівника ОСОБА_5 про відмову від виконання покладених на нього трудових обов'язків, на що останній обґрунтованих підстав порушення ним трудової дисципліни так і не надав, за грубе порушення позивачем трудового законодавства - прогул в межах строків відповідач наклав на працівника дисциплінарне стягнення з дотриманням вимог ст.149 КЗпП України та на законних підставах, оскільки тривалий час позивач не виходив на роботу для здійснення своїх трудових обов'язків, звільнив його, про що належним чином повідомив та запропонував отримати трудову книжку.

За вказаних обставин, місцевий суд пройшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним звільнення ОСОБА_5, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з тим, суд вірно вважав безпідставними доводи позивача щодо скорочення штатної одиниці за його посадою фахівця з роботи із зверненнями споживачів магазину № 3 та що його не було переведено в магазин Т025, з якого його було звільнено, оскільки не було довело того факту, що штатна одиниці позивача була скорочена. Натомість як підтверджено матеріалами справи та поясненнями відповідача зміна нумерації в магазині, де працював ОСОБА_5, була здійснена для зручності магазинів Товариства, та лише вказує на внутрішній реєстраційний номер облікової системи працівників ( а.с.146 т.3).

Далі, вирішуючи питання щодо зміни формулювання причини звільнення та зобов'язання відповідача звільнити позивача з посади відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України із зміною дати звільнення на день видачі належно оформленої трудової книжки, місцевий суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року ОСОБА_5 подав на ім'я директора Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» ОСОБА_9 заяву (вх.№53/122 від 07.09.2013 року), в якій просив звільнити його за власним бажанням з 09.09.2013 року з посади фахівця з роботи із зверненням споживачів магазину №3 ПФ ТОВ «Технополіс-1» згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України через порушення власником трудового законодавства, а саме - у зв'язку з не обладнанням та незабезпеченням робочого місця відповідними технічними засобами, що робить неможливим виконання його обов'язків та продовження роботи (а.с.14 том 1).

Згідно наказу від 09.09.2013 року було створено робочу комісію по розгляду заяви ОСОБА_2, про що доведено до відома колективу під розпис (а.с.19 том 1, а.с.85 том 2).

Листом №53/109 від 10.09.2013 року на адресу ОСОБА_5 було направлено відповідь, згідно якої зазначено, що подана позивачем заява від 07.09.2013 року не відповідає вимогам ст.38 КЗпП України та вказано, що факти, викладенні в його заявах про звільнення, не відповідають дійсності. Також у зв'язку з відсутністю ОСОБА_5 на роботі з 09.09.2013 року роботодавцем запропоновано надати письмові пояснення з цього приводу та підтверджуючі документи наявності поважних причин відсутності на роботі, а також роз'яснено, що в разі ненадання таких документів така відсутність буде розглядатись як прогул без поважних причин. (а.с.20, 21, том 1).

Такий же лист за вих. №53/112 від 27.09.2013 року повторно було направлено ОСОБА_5 разом з наказом про створення робочої комісії (а.с.22, 23 том 1).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 лютого 2014 року у справі №554/12829/13-ц (провадження №2/554/144/2014) в задоволенні позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», директора магазину № 3 Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» ОСОБА_10, генерального директора ТОВ «Технополіс-1» ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити з посади, виплатити заборгованість по заробітній платі, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, спричинені збитки, компенсацію за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.15-17 том 1).

Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що доводи позивача про порушення власником трудового законодавства не знайшли свого підтвердження.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.216-218 том 2).

Зважаючи на вказане рішення суду та встановлені у ньому обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не можуть бути предметом доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України та зміни формулювання причини звільнення позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо неможливості застосування до спірних правовідносин у цій справі рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2014 року ( а.с.2-4 т.4), ухваленого у справі за позовом ОСОБА_11 до ТОВ «Технополіс -1» про визнання строків виплати заробітної плати та бездіяльності щодо неповідомлення працівника про розміри оплати праці незаконним, яким було встановлено факт порушення відповідачем трудового законодавства, так як вказані у рішенні суду обставини не мають приюдиційного значення для даної справи в силу того, що стосуються іншої особи, а не позивача у справі.

Оскільки вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 вересня 2013 року по 03 листопада 2016 року у сумі 105797,80 грн., стягнення за затримку виплати компенсації за невикористані відпустки з січня 2014 року по жовтень 2016 року середнього заробітку у сумі 85544 грн. є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, зміну дати звільнення на день фактичної видачі належно оформленої трудової книжки суд правомірно вважав їх безпідставними.

Поряд з цим місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за затримку видачі його трудової книжки з 27 травня 2014 року і не належно оформленої з 02 червня 2014 року та у звязку з невиданням наказу про новий день звільнення з 02 червня 2014 року та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 27 травня 2014 року по 03 листопада 2016 року у сумі 82524,80 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_5 був відсутній на роботі без поважних причин в день звільнення, у ТОВ «Технополіс-1» не було змоги в день звільнення ознайомити ОСОБА_5 з наказом про звільнення та видати йому трудову книжку. Натомість відповідач, виконав умови Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та 27 травня 2014 року надіслав йому поштове повідомлення про отримання трудової книжки та у вказаному листі був витяг із наказу про звільнення ОСОБА_5 за прогул (а.с.127,128 т.1).

Однак, з незалежних від відповідача причин вказане поштове відправлення було повернуто відповідачу 02 червня 2014 року ( а.с.32,33 т.1) та в той же день відповідач повторно направив позивачу наказ про звільнення та повідомлення про необхідність з'явитися для отримання трудової книжки ( а.с.128 т.1).

Вказане ґрунтується на матеріалах справи та підтверджено відповідними доказами, а позивач в свою чергу не довів неможливості отримання ним трудової книжки та наказу про звільнення, оскільки знав про наявність наказу про його звільнення, однак не з'явився до відповідача за отриманням трудової книжки, а здійснював лише переписку про надання йому копії наказу та трудової книжки.

13 червня 2014 року позивач з'явився до відповідача та отримав трудову книжку

Отже, відповідач з дотриманням положень КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58 видав позивачу трудову книжку, а відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за затримку видачі трудової книжки з 27 травня 2014 року по 03 листопада 2016 року у сумі 82524,80 грн. є безпідставними.

Не доведеними та не підтвердженними також є посилання позивача на ту обставину, що неправильний запис у трудовій книжці перешкоджав його офіційному працевлаштуванню.

Заразом, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 травня 2014 року по 03 листопада 2016 року у сумі 82524,80 грн. та невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2013 року по 27 травня 2014 року у сумі 20700 грн., місцевий суд виходив з відсутності підстав для нарахування та виплати йому заробітної плати за той період, що він не працював, оскільки з 10 вересня 2013 року позивач не приступив до виконання своїх трудових обовязків, жодного дня з цього часу не працював, заробітна плата йому не нараховувалася.

У відповідності до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Крім того, діючим законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку за непопередження роботодавцем про звільнення працівника грошової компенсації у сумі середнього заробітку, а тому позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку у сумі 22644 грн. є також безпідставними та такими, що не підлягали задоволенню.

Слушними є доводи апеляційної скарги стосовно недоліків змісту наказу про звільнення ОСОБА_5, в якому не зазначені дати прогулів без поважних причин.

Однак, на думку колегії суддів, дана обставина не впливає на його законність, оскільки факти прогулів знайшли своє підтвердження, а їхні дані занесені до службової записки, яка стала підставою видачі наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки у Полтавській філії ТОВ "Технополіс - 1" профспілкова організація не створювалася взагалі, питання звільнення ОСОБА_5 у порядку ст. 43 КЗпП України не вирішувалося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткової юридичної оцінки не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим не вбачається підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_12 /підпис/ ОСОБА_13

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1