Провадження № 2/761/4976/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути з неї на свою користь суму матеріальних збитків як з винуватця ДТП у розмірі - 23 085,95 грн. та моральну шкоду в розмірі - 5000 грн. та судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 20.09.2015 року о 19 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп відбулось ДТП із участю водіїв автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідачки та належного позивачці автомобіля НОМЕР_2. Вина відповідачки у вчиненні вказаного ДТП встановлена постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2015 року. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а відповідальність водія автомобіля «Хонда» згідно полісу була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА страхування», та від якого позивач отримала виплату страхового відшкодування в розмірі - 26 279,05 грн. згідно визначної вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача. Між тим, за підтверджених актів виконаних робіт на ремонт автомобіля позивача було витрачено видані та інші особисті кошти позивача, оскільки по фактичним витратам на відновлювальний ремонт було витрачено - 49 365 грн., тобто більше ніж позивач отримала від страхової компанії. З посиланням на вимоги ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України та вимог Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить суд стягнути різницю між виплаченими коштами страхового відшкодування та витраченими на ремонт коштами в сумі - 23 085,95 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки внаслідок пошкодження її автомобіля, вона та її сім»я позбавлена можливості користуватись автомобілем для вирішення нагальних сімейних питань, були вимушені користуватись громадським транспортом, заплановані справи довелось відкласти.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши суду, що відповідач фактично повинен відшкодувати кошти як винна у вчиненні вказаного ДТП особа.

Відповідач в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, наголошуючи на тому, що з вказаними вимогами слід звертатись до страхової компанії, оскільки фактично понесені позивачем витрати на ремонт автомобіля покриваються визначеним у полісі лімітом відповідальності. Сума коштів була самостійно витрачена на ремонт автомобіля позивачем без достатніх для цього підстав у більшому розмірі, ніж її було визначено у висновку призначеної страховою компанією експертизою, а тому її стягнення проведено бути не може. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як доказів її завдання позивачем не надано та її відшкодування законодавством не передбачено.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що 20.09.2015 року о 19 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп відбулось ДТП із участю водіїв автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідачки та належного позивачці автомобіля НОМЕР_2, що призвело до їх пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2015 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем внаслідок порушення нею останнім п.13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. (а.с.11).

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження задньої, передньої частини його частин та бокової частини по всій площині лакофарбового покриття, що не оспорююється сторонами в судовому засіданні, а одже у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно полісу №АЕ/3703082 від 07.09.2015 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, що експлуатують автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована на момент вчинення ДТП у третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

За наслідками умов даного договору, ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи становив - 50 000 грн.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що позивач у відповідності до вимог ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась до третьої особи із повідомленням про страховий випадок, надала усі необхідні документи згідно переліку та отримала на свій рахунок кошти страхового відшкодування в сумі - 26 279,05 грн. згідно ремонтної калькуляції із урахуванням вартості відновлювального ремонту та коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Між тим, фактично на проведення ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача ним було самостійно витрачено кошти в розмірі - 49 365 грн. (а.с.17).

Проведення ремонтних робіт підтверджується актом виконаних робіт від .01.02.2016 року та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) , що були підписані та укладені між позивачем та обслуговуючої організацією ПП-автоцентр «ЛИГА-ІІ» (а.с.18-23).

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, то вказана сума була витрачена на ремонт автомобіля, оскільки сплаченого страхового відшкодування було недостатньо для ремонту усіх пошкоджень внаслідок ДТП.

З дослідження виконаних робіт та замінених запчастин судом не було встановлено обставин проведення ремонту та заміни вузлів чи агрегатів, що не були пошкодженні в ДТП та стороною відповідача таких доводів наведено не було як і не було спростовано ним обґрунтованості проведення таких робітних робіт та заміни деталей в автомобілі позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи вказані положення закону та встановленні в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі - 23 085 грн. 95 коп. є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були фактично витрачені на ремонт автомобіля позивача та страховим відшкодуванням в повному обсязі покриті не були.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року за №6-2808-15, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування усіма судами, визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З врахуванням наведеного, посилання відповідача на відсутність у нього обов»язку на відшкодування заподіяної ним шкоди, оскільки такий обов»язок покладено на страхову компанію, із якої ним було укладено договір страхування, є помилкове та таким, що суперечить правовим висновках Верховного суду України та нормам матеріального права.

Як зазначив позивач, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв»язку з тим, що внаслідок пошкодження та ремонту автомобіля тимчасово він був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, довелось відшукувати грошові кошти на його ремонт та він перебував у стресових ситуаціях у зв»язку ремонтом автомобіля та необхідністю користування громадським транспортом.

Згідно з до п.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.10,60 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦКП України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача в скоєнні ДТП, моральних переживаннях позивача у зв»язку з вимушеними змінами звичного способу життя позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2000,00 грн., а адже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі - 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст..22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 209, 60, 61, 88, 209, 212, 213. 215. 218, 224-226, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3)на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі - 23 085 грн. 95 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі - 2000 гривень та судовий збір в сумі - 551 грн. 20 коп..

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: