Справа № 730/1173/15-ц Провадження № 22-ц/795/593/2016 Головуючий у I інстанції Затєєва С. Д. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С.

секретар судових засідань: ОСОБА_1

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення та визнання недійсним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2016 року, яким на задоволення позовних вимог ОСОБА_2 визнано незаконним та скасовано рішення двадцять пятої сесії шостого скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07 листопада 2013 року „Про продовження договору оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення та сільськогосподарського призначення в частині продовження договору оренди земельної ділянки з СПД ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 166,6 кв.м, яка знаходиться за адресою м. Борзна, вул. Г. Барвінок, 13, для комерційної діяльності з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2018 року та визнано недійсним Договір оренди землі від 01 січня 2014 року, який укладений між ПП ОСОБА_5 і Борзнянською міською радою Чернігівської області на земельну ділянку площею 166,6 кв.м для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка розташована в м. Борзна, вул. Г. Барвінок, 13 Чернігівської області; ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Незаконність рішення суду відповідач обґрунтовує його ухвалення судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповно зясованих судом обставин, що мають значення для справи, в звязку з чим, за доводами особи, яка подає апеляційну скаргу, висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах відсутні належні і допустимі докази порушення прав позивача.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2007 року нежитлова будівля (двоповерхова), яка розташована в м. Борзна, вул. Г. Барвінок, 13, знаходилася у власності територіальної громади сіл, міста Борзнянського району в особі Борзнянської районної ради Чернігівської області. Відповідно до договору купівлі - продажу комунального майна від 16 листопада 2007 року ОСОБА_2 придбав 11/25 часток вищезазначеного нерухомого майна загальною площею 274,9 кв.м і 20 листопада 2007 року зареєстрував право власності на придбану частку нерухомого майна. В подальшому, відповідно до рішення Борзнянської міської ради №96 та 96-3 від 21 листопада 2007 року, нежитлове приміщення було виділено в окремі ізольовані приміщення і відповідно було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на нежилі приміщення за вказаною адресою на першому поверсі загальною площею 204,9 кв.м та на другому поверсі загальною площею 60 кв.м, а також приміщення площею 9,9 кв.м. Рішенням Борзнянської міської ради від 04 листопада 2014 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту реконструкції нежитлового приміщення за вказаною адресою для його переведення із нежитлового фонду у житловий, а 16 липня 2015 року ОСОБА_2 зареєстровано право власності на обєкт нерухомого майна - квартиру за адресою: м. Борзна, вул. Г. Барвінок, 13/5 Чернігівської області.

Рішенням 12 сесії пятого скликання Борзнянської міської ради від 14 листопада 2007 року після придбання у власність ОСОБА_2 частини нежитлової будівлі в м. Борзна по вул. Г. Барвінок, 13 останньому було надано в оренду на 5 років земельну ділянку площею 512 кв.м за вказаною адресою. На дану земельну ділянку було виготовлено відповідну проектно-технічну документацію. Договір оренди був зареєстрований в установленому на той час порядку. Додатковою угодою від 01 травня 2008 року було внесено зміни до даного договору оренди і зменшено розмір орендованої ділянки до 293,00 кв.м. Цей договір оренди було переукладено з 01 листопада 2013 року до 01 листопада 2018 року. В подальшому позивачем з дозволу Борзнянської міської ради в установленому законом порядку було проведено поділ вищезазначеної земельної ділянки на дві земельні ділянки з виготовленням відповідної проектно-технічної документації: земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0148 площею 0,0078 га та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0149 площею 0,0216 га, та було змінено цільове призначення останньої земельної ділянки і відповідно до рішення Борзнянської міської ради від 09 липня 2015 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність та присвоєно адресу: м. Борзна, вул. Г. Барвінок, 13/5 Чернігівської області. Право власності зареєстровано 23 липня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності, індексний номер якого 41109728. Цільове призначення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Іншу частину нежитлового приміщення за вказаною адресою загальною площею 96,2 кв.м., яке розташоване на першому поверсі 2-х поверхової будівлі, відповідно до договору купівлі - продажу нежилого приміщення від 17 грудня 2011 року ОСОБА_6 (колишній чоловік першого відповідача по справі) придбав у ОСОБА_7 Право власності на дане приміщення зареєстроване 21 грудня 2011 року.

На підставі рішення 9 сесії 6 скликання від 20.10.2011 року Борзнянської міської ради останньою з ПП ОСОБА_6 1 січня 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 166.6 кв.м, розташованої по вул. Г.Барвінок, 13 м. Борзна Чернігівської області з зазначенням, що договір „не є обовязковим в державній реєстрації відповідно до положень ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2012 року за результатами розгляду спору про розподіл спільного майна подружжя затверджено мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_5 було визнано право власності на нежиле приміщення загальною площею 96,2 кв.м за адресою вул. Г. Барвінок 13/2 м. Борзна Чернігівської області. Право власності на дану будівлю було зареєстровано 30 січня 2014 року.

ОСОБА_5, після набуття нею права власності на частину нежитлового приміщення на підставі рішення 18 сесії 6 скликання від 23.10.2012 року Борзнянської міської ради, 1січня 2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 166.6 кв.м, розташованої по вул. Г. Барвінок, 13 м. Борзна Чернігівської області строком до одного року з зазначенням, що договір „не є обовязковим в державній реєстрації відповідно до положень ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі рішення 25 сесії 6 скликання від 07.11.2013 року Борзнянської міської ради останньою з ПП ОСОБА_5 1 січня 2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 166.6 кв.м, розташованої по вул. Г.Барвінок, 13 м. Борзна Чернігівської області строком на 5 років з зазначенням, що договір „не є обовязковим в державній реєстрації відповідно до положень ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що надання земельної ділянки ОСОБА_5 в оренду відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки рішення органом місцевого самоврядування про надання спірної земельної ділянки в оренду приймалося з порушенням вимог ст. 122, 124 ЗК України, а саме без виготовлення проектно технічної документації, внаслідок чого земельна ділянка, як обєкт цивільних прав, не була сформована, оскільки відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення про неї даних до Державного земельного Кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. За висновком суду, земельна ділянка, яка передана в оренду ОСОБА_5, не могла бути обєктом договору оренди, а право оренди на дану земельну ділянку у ОСОБА_5 не виникло, оскільки відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про оренду землі право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В обґрунтування наявності порушеного права позивача суд послався на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 жовтня 2015 року, який складений державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_8, покази останнього в судовому засіданні, який підтвердив дані, що викладені ним у вищезазначеному акті; на акт обстеження земельної ділянки від 03 вересня 2015 року та план розташування земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_5, які додані до даного акта.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 21 ЦК України, якщо акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, то такий акт підлягає визнанню незаконним та скасуванню. В силу положень ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При цьому апеляційний суд враховує, що хоча між зазначеними нормами матеріального права і мається неузгодженість в частині способів захисту майнового права (визнання незаконним та скасування, визнання недійсним), проте, оскільки з врахуванням положень п. „д ч.3 ст. 152 ЗК України, якою визначено способи захисту прав на земельні ділянки, ч.2 ст. 16 ЦК України, особа має право на обрання способу захисту, передбаченого законом або договором, то, з врахуванням обраного позивачем способу захисту шляхом визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, а не визнання недійсним акту органу місцевого самоврядування, судом обгрунтовано розглянуто справу в межах підстав і предмета спору в цій частині.

Крім того, згідно п. „в ч. 3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання угоди недійсною.

За загальним правилом право на звернення до суду за захистом порушеного права шляхом визнання угоди недійсною мають сторони угоди, але з врахуванням положень ч.1 ст. 15 ЦК України (кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання), ч.2 ст. 152 ЗК України (власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою), захисту судом підлягають і права третіх осіб у випадку доведеності порушення їх прав укладеним договором.

Висновок суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача на вільне володіння і користування переданою йому у власність частиною земельної ділянкою, окрім показів свідка ОСОБА_8 та наявними в матеріалах справи актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 жовтня 2015 року, актом обстеження земельної ділянки від 3 вересня 2015 року, плану розташування земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в суді апеляційної інстанції підтверджено і висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 14-16 від 15 вересня 2016 року (а.с.98-104 т.2), (призначеної апеляційним судом з врахуванням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України), згідно якої навіть за умови будівництва прибудови ОСОБА_5 в межах земельної ділянки, переданої їй в оренду, площею 166,6 кв.м мало б місце розміщення частини прибудови на земельній ділянці ОСОБА_2

Зазначений висновок експерта узгоджується з копією технічного паспорта на нежитлове приміщення „А загальною площею 177. 9 кв.м, хоча в оренду згідно договору від 1 січня 2014 року було передано земельну ділянку площею 166.6 кв.м, яка є меншою від фактично розташованих на ній будівель з врахуванням прибудов.

В силу положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 93 ЗК України передбачено право оренди земельної ділянки засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, згідно ч. 9 якої відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Поняття договору оренди, його форма, умови та порядок укладення, чинність, термін дії, державна реєстрація та інше врегульовано Законом України „Про оренду землі. Відповідно до положень статей 14, 15 зазначеного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є зокрема: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Згідно наявних в матеріалах справи копій Договорів оренди, укладених Борзнянською міською радою з ОСОБА_5, на час передачі земельної ділянки в оренду відсутній кадастровий номер ділянки, не визначено місце розташування земельної ділянки, а тому зазначена земельна ділянка не підлягала передачі в оренду без виготовлення технічної документації із землеустрою та присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

За таких обставин, за доведеності порушення прав позивача - власника земельної ділянки рішенням органу місцевого самоврядування в частині продовження договору оренди земельної ділянки з СПД ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 166.6 кв.м по вул. Г.Барвінок, 13 м. Борзна для комерційної діяльності з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2018 року, яке прийнято без дотримання вимог ЗК України, та укладенням договору оренди землі від 1 січня 2014 року між ПП ОСОБА_5 і Борзнянською міською радою Чернігівської області на зазначену земельну ділянку з порушенням вимог діючого законодавства без дотримання вимог Закону України „Про оренду землі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення, прийнятого в межах підстав і предмета спору з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вірним є висновок суду, що хоча в силу положень ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника, але оскільки при набутті як ОСОБА_5, так і її колишнім чоловіком ОСОБА_6 у власність частини нерухомого майна не було визначено розміри земельної ділянки, а при її отриманні в оренду проектнотехнічна документація не виготовлялась, то відповідно її з врахуванням положень ст. 79-1 ЗК України не було сформовано як обєкт цивільних прав (формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення про неї даних до Державного земельного Кадастру з присвоєнням її кадастрового номеру).

Крім того, апеляційний суд враховує, що в звязку з набуттям ОСОБА_6 права власності на нежиле приміщення, загальною площею 96.2 кв.м., яке знаходилося на 1-му поверсі 2-ох поверхової нежитлової будівлі, договір оренди спірної земельної ділянки ОСОБА_6 з органом місцевого самоврядування було укладено вперше 1 січня 2012 року. Проте, ОСОБА_2 вже з 2007 року мав право оренди земельної ділянки розміром 0,0293 га згідно договору оренди від 1 листопада 2007 року з відповідними додатковими угодами, фактичний розмір якої підтверджується наявними в матеріалах справи технічною документацію, зокрема з виготовленням кадастрового плану земельної ділянки в розмірах згідно каталогу координат зовнішньої межі земельної ділянки, складанням акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, що передається в оренду, площею 0.0293 га.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про оренду землі обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно реєстраційної картки земельної ділянки ОСОБА_6 АБГ № 170407 (а.с.147 т.1) 31 січня 2008 року ОСОБА_2 було проведено реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 0.0293 га по вул. Г. Барвінок м. Борзна з зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки. ОСОБА_2 було також проведено і державну реєстрацію права оренди згідно договору оренди зазначеної земельної ділянки від 7 листопада 2013 року строком до 5 років.

З врахування вище викладеного, наявність у ОСОБА_5 правовстановлючого документа на нежитлові приміщення площею 177.9 кв.м по вул. Г.Барвінок м. Борзна за відсутності реєстрації її права власності чи права користування на земельну під будівлями також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: