Справа № 489/6622/15-ц
Номер провадження 2/489/187/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), ОСОБА_4 (далі-відповідач 3), третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина. Зазначає, що спадкодавець в шлюбі не перебував, дітей не мав. Останні шість років він проживав разом з позивачем однією сім'єю в його будинку. Вказав, що позивач відноситься до 4 черги спадкоємців за законом.

Позивач просив суд встановити факт проживання ОСОБА_6 однією сім'єю з позивачем в період з січня 2009 року по березень 2015 року за адресою: вул. 4 Поздовжня, 60 в м. Миколаєві; визнати за позивачем право власності на спадщину за законом зі спадкоємцем тієї черги, які мають право на спадщину.

05.07.2016 до суду від представника відповідача 2 надійшло заперечення. Вказує, що позивач не підтверджує жодними доказами факт проживання разом зі спадкодавцем.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити вимоги.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, в порядку виконання судового доручення у нього було відібрано пояснення, в яких відповідач вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Вказує, що померлий проживав разом з матір'ю, йому не відомо чи проживав разом з позивачем.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 3 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що померлий проживав разом з матір'ю та після її смерті у своєму будинку.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП №219256 ОСОБА_6 помер 20.03.2015. Після його смерті заведено спадкову справу №02-14.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 (двоюрідний брат спадкодавця), ОСОБА_4 (двоюрідна сестра спадкодавця), ОСОБА_2 (двоюрідний брат спадкодавця).

Згідно з актом від 20.08.2015 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 підтвердили ту обставину, що ОСОБА_6 проживав в сім'ї позивача за адресою: вул. 4 Поздовжня, 60 в м. Миколаєві однією сім'єю з січня 2009 року по день смерті ОСОБА_6

Відповідно до довідки від 01.06.2015 останнє місце проживання ОСОБА_6 було за адресою: вул. 10 Лінія, 81 в м. Миколаєві.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2015 ОСОБА_6 на праві власності належить 1/2 частка будинку №81 по вул. Лінія десята в м. Миколаєві.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права.

Відповідно до вимог ст.ст. 1258, 1262, 1264, 1266 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі є спадкоємцями третьої черги за правом представлення. При цьому, відповідачі 1 та 2 подали у встановлений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а відповідач 3 звернувся із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач просить встановити факт його проживання з померлим ОСОБА_6, що відносить його до спадкоємців четвертої черги та визнати за ним право на спадкування по закону зі спадкоємцями третьої черги.

Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", викладених у абзацах 1 та 4 пункту 21, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Отже, аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і, відповідно визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом, юридично важливою обставиною є не сам по собі факт спільного проживання в житловому приміщенні особи з спадкодавцем, а доведеність факту спільного проживання зазначених осіб, як сім'ї, що передбачає пов'язаність заявника зі спадкодавцем, протягом не менш як п'яти років, спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків.

Позивач в судовому засіданні сам вказав, що спадкодавець ночував за його місцем проживання а іноді вдома. В день смерті спадкодавцю стало погано і він пішов до себе додому, де й помер.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_6 до смерті його матері ОСОБА_12 (тобто до 02.07.2014) проживав разом з нею в її будинку. Свідок ОСОБА_13 допитаний за клопотанням позивача також вказав на те, що за життя матері спадкодавця він проживав з нею. Покази свідків про проживання спадкодавця з матір'ю до її смерті, підтверджують пояснення відповідача 3 та спростовують твердження позивача проте, що він зі спадкодавцем проживав однією сім'єю з січня 2009 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_6 до дня смерті матері ОСОБА_12 (02.07.2014) проживав із нею, а тому не міг проживати однією сім'єю з позивачем, і позивач, в силу вимог закону, не є спадкоємцем четвертої черги.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за N 7).

Позивачем не надано суду доказів того, що спадкодавець був у безпорадному стані, а саме, що не мав фізичної можливості забезпечити умови свого життя через тяжку хворобу, каліцтво тощо. ОСОБА_6 помер у віці 64 роки, тобто його вік не свідчить про його безпорадний стан, а доказів наявності хвороби або каліцтва позивачем не надано.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв