Єдиний унікальний номер: 378/1152/16-ц
Провадження № 2/378/388/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З. І.,

позивача: ОСОБА_1,

її прредставника: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради про встановлення факту родинних стосунків, визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що її мати ОСОБА_5 народилася 20 січня 1926 року в селі ОСОБА_6 та 15 листопада 1946 року одружилася з ОСОБА_6.

04 лютого 1947 року народилася вона (позивач), після одруження 07 серпня 1966 року їй присвоєно прізвище «Касянчук».

Мати розлучилася з батьком і на її утримання отримувала аліменти за рішенням суду до 1965 року, проте, до органів РАЦС за реєстрацією розірвання шлюбу не звернулася, актовий запис про розлучення відсутній.

В 1960-х роках мати мала прізвище «Чернишук», і саме так зазначали її в погосподарських книгах і всіх документах.

Відповідно до копій погосподарських книг ОСОБА_4 сільської ради за 1986 - 1990, 1991 - 1995 роки та довідки ОСОБА_4 сільської ради житловий будинок №1 «А» по вулиці Наумова в селі Василиха, 1950 року побудови належав до майна колгоспного двору. Головою та єдиним членом колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року була ОСОБА_5, яка набула права власності на житловий будинок, як майно колгоспного двору.

23 квітня 2016 року остання померла. Спадщину після її смерті прийняла вона (позивач). Спадкоємиця за заповітом, посвідченим 14 лютого 2008 року за реєстром №35 ОСОБА_4 сільською радою, ОСОБА_7, подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

Державний нотаріус відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно через недоведеність родинних стосунків з померлою та відсутність правовстановлюючих документів. ОСОБА_4 сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлої на спірний житловий будинок не видала. Реєстрація права власності не проводилася.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок вказаний будинок загальною площею 58.1 кв. метри житловою площею 35.2 кв. метри вартістю 123464 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок А-1», погріб з шийкою «Б/пг», тамбур «а», літня кухня «Б-1», сарай «В-1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку приватизована на імя ОСОБА_5.

Позивач просить суд:

- встановити факт, що вона (позивач) є рідною дочкою ОСОБА_5.

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23 квітня 2016 року матері ОСОБА_5 на вищевказаний житловий будинок.

Позивач та її представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили факти, на які посилається в позовній заяві позивач. Допитана в якості свідка позивач суду показала, що її мати ОСОБА_5 15 листопада 1946 року одружилася з ОСОБА_6, обравши прізвище ОСОБА_6, проте після розірвання шлюбу обрала прізвище ОСОБА_5, але до органів РАЦС не зверталась.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Допитана в якості свідка суду показала, що ОСОБА_5 і ОСОБА_8 є однією і тою ж особою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, покази допитаних в якості свідків позивача та представника відповідача, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

В судовому засіданні встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села Василиха Ставищенського району Київської області, є рідною дочкою ОСОБА_5, яка померла 23 квітня 2016 року в селі Василиха Ставищенського району Київської області.

Встановлення факту належності родинних стосунків заявнику необхідно для оформлення спадщини і підтверджується:

- копією свідоцтва про народження, відповідно до якого 4 лютого 1977 року в селі Василиха Ставищенського району Київської області народилася ОСОБА_9, вказана мати ОСОБА_8, батько ОСОБА_6 (а.с. 10).

- копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого ОСОБА_9, одружилася із ОСОБА_10, взявши при одруженні його прізвище «Касянчук» (а.с. 11);

- виписками із погосподарських книг ОСОБА_4 сільської ради за 1986-1990 та 1991-1995 роки, в яких прізвище матері позивача вказано ОСОБА_5 (а.с. 18-21);

- довідкою ОСОБА_4 сільської ради від 3 листопада 2016 року № 434, відповідно до якої мати позивача ОСОБА_5 померла. Спадкоємцем першої черги є її дочка ОСОБА_1 (а.с. 12).

Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану від 08 грудня 2016 року, виданим Ставищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області позивачу відмовлено у внесенні змін до актового запису про її народження з „Бугайова на „Чернишук (а. с. 22-25).

Судом встановлено також наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23 квітня 2016 року в селі Василиха Ставищенського району Київської області ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (8).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і у відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Відповідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла позивач, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 36-41).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 7 грудня 2016 року Ставищенська районна державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та не надано документи, які б підтверджували її родинні стосунки зі спадкодавицею (а.с. 36).

Спадкоємиця за заповітом, посвідченим ОСОБА_4 сільською радою 14 лютого 2008 року за № 35 (а.с. 40 зворот) є ОСОБА_7, яка подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 37 зворот). Спадкоємцем за законом І черги є позивач, яка подала заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 37).

ОСОБА_4 сільська рада відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок на імя спадкодавиці (а. с. 15) Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 26), в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 55).

Відповідно до висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану прізвище матері заявника після одруження „Бугайова, актовий запис про розірвання шлюбу відсутній (а.с. 22-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 за життя, набула право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті 23 квітня 2016 року останньої право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок набула позивач, і оскільки відповідачем ОСОБА_4 сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню.

Оскільки ОСОБА_4 сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину і під час розгляду справи не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 15 ч. 1, 182, 392, 1218, 1223 ч. 2, 1261, 1269, 1270, 1272 ч. 1, 1273 ЦК України, ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 256 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села Василиха Ставищенського району Київської області, є рідною дочкою ОСОБА_5, яка померла 23 квітня 2016 року в селі Василиха Ставищенського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 23 квітня 2016 року матері ОСОБА_5 на житловий будинок №1 «А» по вулиці Наумова в селі Василиха Ставищенського району Київської області загальною площею 58.1 кв.метри житловою площею 35.2 кв.метри вартістю 123464 (сто двадцять три тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення виготовлено 27 грудня 2016 року.

Суддя Н. М. Марущак