Категорія 27 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Береговий О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним положень кредитного договору, графіку погашення кредиту та кредитного договору, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом зазначивши у заяві, що 11.07.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №50009545, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 279284,98 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 34226,10 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013, а відповідач ОСОБА_2 зобовязалась прийняти належним чином, використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі, відповідно до умов договору.

Однак, з серпня 2013 року ОСОБА_2 почала порушувати свої зобовязання за кредитним договором, а саме сплачувати щомісячні платежі з порушенням строків їх сплати.

У звязку з систематичним невиконанням умов договору, 05.06.2014 року позивачем було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за №50009545. Дана вимога була отримана відповідачем ОСОБА_2 13.06.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №546.

Враховуючи те, що відповідачем вимога була отримана 13.06.2014 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 12.07.2014 року.

В уточненій позовній заяві від 23.03.2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» зменшило свої позовні вимоги, оскільки 27.03.2016 року позивачем було реалізовано заставне майно на суму 215 869 грн., які були зараховані в рахунок боргу. Тому сума заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем складається з основної суми боргу із сплати кредиту, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат в розмірі 687 969,50 грн., яку ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з ОСОБА_2 разом з судовими витратами.

12.11.2015 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними положень кредитного договору №50009545 від 11.07.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.2013 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобовязалось надати ОСОБА_2 кредит в сумі 279 284,98 грн., що в еквіваленті становить 34226,10 доларів США, строком на 60 місяців, під змінну процентну ставку 9,9% річних, яка вираховується відповідно до п.2.3 загальних умов кредитування.

Відповідно до узгодженого між позивачем і відповідачем графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 725,52 доларів США, який в розрахунку курсу долара США, зазначеному у кредитному договорі №50009545 від 11.07.2013 року складає 5920,24 грн.

18.07.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу №50009545, відповідно до умов якого позивач передала в заставу автомобіль VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZW094825D, обєм двигуна 1 968 куб.см., 2013 року випуску, вартістю 328 571,00 грн.

За укладеним кредитним договором ОСОБА_2 сплатила ТОВ «Порше Мобіліті» суму в розмірі 57 292,96 грн., не дивлячись на це ТОВ «Порше Мобіліті» вимагає від ОСОБА_2 основну суму боргу за кредитним договором в розмірі 689 552,54 грн. за користування кредитними коштами. При цьому зобовязання позивача за кредитним договором збільшились в три рази з 279 284,98 грн. до 689 552,54 грн.

Умовами кредитного договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п.1.3. загальних умов кредитування.

Оскільки, кредит було надано ТОВ «Порше Мобіліті» для придбання товару - автомобіля, вище вказані правовідносини регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач ОСОБА_2 вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті» порушено умови ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки державою було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Також, положеннями ч.5 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів про надання споживчого кредиту мають застосовуватись положення даного Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Наведені позивачем обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 в силу статусу слабкої сторони уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» договір споживчого кредитування, до якого всупереч принципу добросовісності, було включено умови про визнання грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Тому, просила визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50009545 від 11.07.2013 року, визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50009545 від 11.07.2013 року та визнати недійсним сам кредитний договір №50009545, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2016 року в позові ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору, відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50009545 від 11.07.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ « Порше Мобіліті».

В решті зустрічного позову, відмовлено.

Судові витрати за первинним позовом залишено за позивачем.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Мобіліті» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задовільнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами цивільного права, ЗУ «Про захист прав споживачів», умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а також договором застави рухомого майна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовільнити або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України).

Відмовляючи ТОВ «Порше Мобіліті» в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та відшкодування збитків, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, оскільки останній не надав суду безперечних доказів на підтвердження позовних вимог, щодо стягнення заборгованості та збитків у звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору.

З таким висновком суду безперечно погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11.07.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №50009545, відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 297284,98 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 34226,10 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013, а ОСОБА_2 зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору.

Відповідно до положень п.1.3.1. Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину Договору, розмір платежів, що підрягають сплаті відповідачем ОСОБА_2 у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти, станом на робочий день, що передував дню укладення Договору, згідно графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору. В подальшому відповідач ОСОБА_2 зобовязалась сплачувати платежі у повернення кредиту, відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначено в Договорі (ПАТ «Креді ОСОБА_4), до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. Для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням особливостей передбачених Договором.

Згідно з п.1.4.2 та п.п.2.4, 2.5 умов кредитування, повернення кредиту та процентів за його використання, здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашння кредиту.

Згідно п.1.6 умов кредитування виконання зобовязання відповідача ОСОБА_2 за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між стронами договору застави транспортного засобу №5009545 від 18.07.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 146 303,00 грн.

ТОВ «Порше Мобіліті» свої зобовязання щодо надання ОСОБА_2 кредиту для придбання автомобіля виконало в повному обсязі.

У звязку з систематичним невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного Договору, 05.06.2014 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Дана вимога була отримана ОСОБА_2 13.06.2014 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 вимога була отримана 13.06.2014 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 12.07.2014 року.

Однак вимога, що була предявлена до боржника щодо виконання зобовязань за кредитним договором залишена відповідачем ОСОБА_2 без задоволення.

В статтях 509, 623-625 ЦК України зазначено, що зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання.

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України).

Згідно з п.3.3 умов кредитування відповідач ОСОБА_2 зобовязана повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення відповідачем розраховується позивачем і вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення зобовязання.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13; від 19.03.2014 року №6-20цс14, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконала свої зобовязання за кредитним договором, з метою звернення стягнення на предмет застави відповідно до договору застави, 21.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий надпис №427, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за кредитним договором.

В ході виконавчого провадження предмет застави (автомобіль) було вилучено та реалізовано з публічних торгів, в результаті чого ТОВ «Порше Побілілі» отримало кошти в розмірі 215 869,90 грн., що підтверджується кредитним повідомленням від 28.10.2015 року, яке міститься в матеріалах справи.

Вказані кошти було зараховано в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем зі сплати щомісячних платежів, штрафних санкцій, інших витрат відповідно до умов кредитного договору. Однак, вказаних коштів не вистачило для покриття всієї заборгованості, яка складала 621 988,99 грн. за кредитним договором та повернення залишку суми кредиту, що існувала у ОСОБА_2 станом на 11.08.2015 року.

Станом на 23.03.2016 року (з урахуванням вартості реалізованого з публічних торгів заставного майна) загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором складає: 558 773,96 грн., що еквівалентно 21 433,60 доларам США (із застосуванням обмінного курсу за безготівковими операціями банку ПАТ «Креді ОСОБА_4», визначеному у кредитному договорі - 26.070 грн за 1 долар США); розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2015 року по 23.03.2016 року в сумі 22 127,45 грн. (558 773,96*9,90%*144/360 = 22.127,45 грн); штраф у розмірі 41 892,75 грн., 3% річних у розмірі 7 018,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11 037,13 грн., що разом складає 660 849,84 грн.

Крім того, відповідно до п.5.5. умов кредитування відповідач ОСОБА_2 зобовязана забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань відповідачем за кредитним договором, на протязі усього терміну дії договору в страховій компанії, яка авторизована позивачем.

Згідно з п.5.6 умов кредитування, в тому випадку якщо відповідач в порушення умов п.5.5 цього договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, позивач на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені відповідача та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими загальними умовами кредитування, відповідач дає згоду і доручає позивачеві укласти від імені і за рахунок відповідача сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування на користь страхової компанії. Відповідач компенсує позивачу витрати, понесені останнім у звязку із виконанням даного доручення, укладенням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1.-1.7.6. цього договору.

Відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх зобовязань, вказаних у п.5.5. договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-13-00624 від 12.07.2013 року, а тому ТОВ «Порше Мобіліті» вимушений здійснити відповідні страхові платежі за власний рахунок.

Станом на 23.03.2016 року на виконання п.5.6 умов кредитування позивачем було сплачено такі страхові платежі, які не були компенсовані відповідачем:

- частково несплачений страховий платіж за серпень 2015 року на суму 1 030,46 грн. без ПДВ на підставі рахунку-фактури №28-0199-15-0803 від 11.08.2015 року, платіжне доручення №50008686 від 14.08.2015 року;

- страховий платіж за вересень 2015 року на суму 1 525,12 грн. без ПДВ на підставі рахунку-фактури №28-0199-15-0901 від 14.09.2015 року, платіжне доручення №50008980 від 16.09.2015 року.

Тому вказана сума коштів повинна бути відшкодована позивачу з урахуванням податку на додану вартість, а саме в розмірі 3 066,69 грн., оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» є платником податку на додану вартість, відповідно до вимог чинного законодавства України.

В позовній заяві ТОВ «Порше Мобіліті» просить також відшкодувати матеріальні збитки в сумі 41 240,00 грн. за надання колекторських послуг для супроводження виконавчого провадження та процесу звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису.

Відповідно рахунку на оплату №358 від 30.10.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» сплатило «Агенції комплексного захисту бізнесу «Дельта М» 36 640,00 грн. за колекторські послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору.

Згідно з актом №97 до договору про надання колекторських послуг від 01.08.2011 року, укладеного між «Агенцією комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Порше Мобіліті» позивач прийняв послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору, а саме примусове стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» частини суми заборгованості за рахунок предмету застави за відповідним кредитним договором, сума винагороди становить 36 640,00 грн.

Разом з тим, представник ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засідання не надав суду доказів про те, які саме дії були вчиненні «Агенцією комплексного захисту бізнесу «Дельта М» з метою повного та своєчасного виконання умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2

Як встановлено матеріалами справи, реалізація заставного майна (автомобіля), який знаходився у користуванні ОСОБА_2 відбулась під час виконання виконавчого провадження №47466284, що підтверджується актом електронних торгів з реалізації арештованого майна, що спростовує пояснення позивача про виконання колекторських послуг «Агенцією комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

Окрім того, на час звернення ТОВ «Порше Мобіліті» в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних збитків повного та своєчасного виконання умов кредитного договору здійснено не було.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про відшкодування ОСОБА_2 матеріальних збитків, повязаних з наданням колекторських послуг спрямованих на забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним п.1.3.1 додатку до кредитного договору №50009545 від 11.07.2013 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» суд у своєму рішенні заслався на ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Однак до такого висновку про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту в іноземній валюті суд прийшов помилково.

Так, суд першої інстанції неправильно розтлумачив положення кредитного договору та неправильно застосував положення ст.533 ЦК України та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. В силу ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено матеріалами справи на виконання оспорюваного пункту кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_2 суму кредиту в сумі 279 284,98 грн., що в еквівалентні становить 34 226,10 доларів США.

Згідно з п.1.3. кредитного договору сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Порядок розрахунку щомісячних платежів за кредитним договором сторони визначили у п.1.3.1 загальних умов кредитування, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. Для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума підлягає сплаті у гривнях, яка визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин можна прийти до висновку, що положення ст.ст.524, 533 ЦК України є нормами права, що підлягають застосуванню до усіх без виключення інститутів цивільного права, отже і розповсюджується на правовідносини, що регулюються главою 71 ЦК України у сфері кредитування, зокрема і споживчого кредитування.

Зазначені вище загальні норми права не потребують їх дублювання у спеціальних актах.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території Украни, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору, шляхом перерахування на рахунок дилера суму коштів еквівалентну 34 226,10 доларів США в українській гривні відповідачу ОСОБА_2 була надана сума кредиту, яка погоджена сторонами договору.

В даному випадку положення ст.ст.524, 533 ЦК України не суперечать спеціальним нормам права, зокрема: ст.ст.1049, 1054 ЦК України, ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування.

Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не містить заборони на вираження грошового зобовязання в гривні із посиланням на еквівалент суми зобовязання в іноземній валюті, а забороняє укладення договорів споживчого кредитування в іноземній валюті.

В правовій позиції висловленій у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79-цс14 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначати в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по цивільній справі №750/2601/15-ц за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 24.06.2015 року за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними кредитного договору зазначено, що визначення в договорі еквіваленту зобовязання в іноземній валюті відповідає вимогам ст.533 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку, щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти, не є підставою для скасування оспорюваних умов договору.

Не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний ОСОБА_2 пункт укладеного між сторонами кредитного договору, порушують вимоги ст.18 ЗУ «Про захист про споживачів», яким передбачено, що сплата ОСОБА_2 на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до позичальника, як до споживача, а вказані умови договору є несправедливими.

Так, відповідно до ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

- умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України);

- умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;

- умови договору завдають шкоди споживачеві.

Аналогічна правова позиція щодо кваліфікації умов договору несправедливими викладена в постанові Верховного Суду країни від 11.09.2013 року у справі №6-40 цс13.

Разом з тим суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив, яким чином умови укладеного між сторонами кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди відповідачу - позивачу ОСОБА_2

В ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Про факт досягнення згоди між сторонами у справі стосовно всіх умов кредитного договору свідчить те, що відповідач ОСОБА_2 попередньо була ознайомлена з умовами цього договору, що підтверджується її особистим підписом, а отже сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов кредитного договору. З якими вільно та свідомо погодилась ОСОБА_2 та зобовязалась їх виконувати.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положення кредитного договору укладеного між сторонами у справі не містять також таких ознак несправедливих умов як: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд бо на підставах, не зазначених у договорі; встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки відповідно до п.1.1. загальних умов кредитування сторони у справі погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» зобовязується надати ОСОБА_2 кредит у сумі визначеній у кредитному договорі. Окрім цього жодна з умов кредитного договору не передбачає можливості позичальника змінювати умови договору на власний розсуд.

Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Тому укладаючи договір в еквіваленті іноземній валюти, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміни встановленого курсу не настане.

Таким чином судом першої інстанції ухвалене рішення без врахування вимог ст.ст.524, 533 та 1054 ЦК України, невірно застосовані положення ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в тій частині, що сторони не можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті при укладенні договору споживчого кредитування, а також при відсутності ознаки для кваліфікації умов кредитного договору несправедливими.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Розподіл судових витрат у справі провести у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - ОСОБА_3 задовільнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором №50009545 від 11 липня 2013 року задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії АВ 741219, виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 04.04.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»(02152 м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс «В», ідентифікаційний код ЕДРПОУ МФО 36422974, банківський рахунок №6000 у ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_4» м. Київ, МФО 300379) заборгованість за кредитним договором №50009545 від 11 липня 2013 року в сумі 580 901,40 гривень, з яких 22 127,45 грн. - розмір процентів за користування кредитом; неустойку (штраф) за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором в сумі 41 892,75 грн.; 3% річних у розмірі 7 018,56 грн. та інфляційні витрати в розмірі 11 097,13 грн. та 3 066,69 грн. страхових відшкодувань, що разом складає 663 916,53 (шістсот шістдесят три тисячі девятсот шістнадцять) гривень 84 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»про визнання недійсним положень кредитного договору №50009545 від 11 липня 2013 року, графіку погашення кредиту за кредитним договором та кредитного договору, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»судові витрати в сумі 4 019 грн.41 коп.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_6

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_7