Справа № 369/5182/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/6413/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Антонов» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Антонов» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа служба в справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у 2003 році ОСОБА_5 був прийнятий на посаду менеджера в ПСГ «Круглик» АНТК ім. Антонова. У квітні 2004 року між філією ДП АНТК ім. Антонова «Антонова-Агро» та ОСОБА_2 укладено договір найму житлового приміщення, а саме житлові кімнати №№8,9, на термін роботи в філії. У подальшому на підставі ордеру на житлове приміщення від 01 серпня 2007 року відповідачі вселились до гуртожитку по вул. Лугова, 2 в с. Круглик. Наказом філії ДП «Антонов» від 06 листопада 2015 року було припинено трудовий договір з ОСОБА_2 за його особистою заявою та без поважних причин. Після припинення трудових відносин відповідачі продовжили проживати в гуртожитку на підставі укладеного договору найму житлового приміщення. Даний договір надав право на проживання на період до 15 квітня 2016 року. Після закінчення дії договору відповідачі відмовляються звільнити займане приміщення, знятись з реєстраційного обліку або повернутись працювати на підприємство. Вказали, що на даний час виникла необхідність у поселенні до гуртожитку інших працівників підприємства. Оскільки відповідачі проживають в гуртожитку без достатніх правових підстав, звільняти приміщення відмовляються, тому вважають своє право порушеним.

Просили суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового приміщення гуртожитку з АДРЕСА_1, без наданні іншого житлового приміщення; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що будівля гуртожитку по вул. Лугова, 2 в с.Круглик Києво-Святошинського району київської області належить на праві власності державі в особі Міністерства промислової політики України на праві повного господарського відання державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонова, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 24 липня 2008 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19780080 від 05 серпня 2008 року.

Відповідно до довідки ДП «Антонов» №197 від 19 травня 2016 року будівля гуртожитку по вул. Лугова, 2 в с. Круглик обліковується на балансі філії «Антонов-Агро» ДП «Антонов».

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За ст. 118 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно ст. 128 Житлового Кодексу України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Наказом директора Підсобного сільське господарства «Круглик» АНТК ім. О.К. Антонова № 250 від 11 серпня 2003 року було прийнято на роботу ОСОБА_2 на посаду менеджера.

20 квітня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до директора Фалії «Антонов-Агро» та голови цехкому з проханням про надання кімнат в гуртожитку.

21 квітня 2004 року на засіданні адміністрації та цехкому Філії «Антонов-Агро» ухвалено рішення про надання кімнат в гуртожитку Філії «Антонов-Агро» сім'ї ОСОБА_2 на термін роботи в філії. Кімнати знаходиться за адресою: с. Круглик, вул. Лугова, буд. 2, кімнати № 8 та № 9.

Між Філією ДП АНТК ім. О.К. Антонова «Антонов-Агро» та ОСОБА_2 було укладено договір найму житла від 29 квітня 2004 року № 35. За даним договором наймодавець надає наймачу - ОСОБА_2 і членам його сім'ї - ОСОБА_3 житлові кімнати № 8 та № 9 у користування на термін роботи в Філії «Антонов- Агро».

На підставі Ордеру на житлове приміщення від 01 серпня 2007 року № 13 відповідачі вселилися в зазначене житлове приміщення. Ордер видано на підставі розпорядження адміністрації Філії «Антонов - Агро» АНТК ім. О.К. Антонова і згоди профспілкової організації.

Також з матеріалів справи вбачається, що під час роботи ОСОБА_2 притягувався до дисциплінарної відповідальності: Наказом Філії «Антонов-Агро» ДП «АНТОНОВ» від 26.05.2011 р. № 21 оголошено догану.

Наказом Філії «Антонов-Агро» ДП «АНТОНОВ» від 02.10.2015 р. № 7, ОСОБА_2 звільнено з 06.10.2015 р. від займаної посади керуючого магазином та переведено на посаду продавця продовольчих товарів магазину «Круглик». Наказом Філії ДП «АНТОНОВ» «АНТОНОВ-АГРО» про припинення трудового договору від 06.11.20015 р. № 284к, на підставі особистої заяви, ОСОБА_2 було звільнено с займаної посади за власним бажанням.

На засіданні адміністрації та цехкому від 06 листопада 2015 року, було ухвалено рішення про надання дозволу на проживання в гуртожитку та подовжити реєстрацію місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 06.11.2015 р. по 15.04.2016 р. сім'ї ОСОБА_2 Одночасно ухвалено: заключити договір найму житла на відповідний період та зобов'язано ОСОБА_2; здійснити виписку його та його сім'ї з гуртожитку та передати квартиру в належному стані та ключи від неї 15.04.2016 р.

Філія «Антонов-Агро» ДП «АНТОНОВ» та ОСОБА_2 уклали договір найму житла від 06.11.2015 р. № 101, за яким Відповідач 1 і члени цього сім'ї Відповідач 2 та Відповідач 3 отримують квартиру № 8 в гуртожитку по вул. Лугова, буд. 2, с. Круглик, Київської області в користування на термін з 06.11.2015 р. по 15.04.2016 р. Житлове приміщення є квартира в гуртожитку загальною площею 43,2 кв. м.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

За ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

В ст. 109 ЖК України вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Отже, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, у житловому праві закріплені гарантії для певних категорій осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Так, в абзаці 3 ст. 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до ч. 1 ст.126 ЖК України надаване громадянам у звязку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_6 пропрацював у позивача з 11 серпня 2003 року по 02 жовтня 2015 року та має загальний стаж роботи в державному підприємстві більше десяти років та був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Відповідач ОСОБА_2 колегії суддів пояснив, що дійсно ним була написана заява про звільнення за власним бажанням, оскільки між ним та работодавцем склались напружені відносини, що стали підставою для написання заяви на звільнення. ОСОБА_7 суду пояснила, що вона пропрацювала на підприємстві з 12 квітня 2011 року по 18 червня 2015 року та звільнилась по догляду за дитиною до досягнення дитиною 14-річного віку за ст. 38 КЗпП України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач відноситься до категорії осіб, яких, при виселенні, з наданого на час виконання трудових обовязків житла, не може бути виселено без надання іншого житлового приміщення.

Матеріали справи не містять доказів щодо надання ОСОБА_2 іншого рівноцінного житлового приміщення, придатного для проживання і яке не відноситься до категорії службового.

Отже виходячи з вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: