Справа № 442/1401/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/7198/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Левик Я.А., Струс Л.Б.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданих джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 рокупозов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 23104 грнивень 88 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень заподіяну із смертю ОСОБА_6, а всього 53 104 гривень 88 копійок. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду підлягає до скасування, оскільки таке ухвалене з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Вважає, що суд не звернув уваги, що відповідно до постанови ДТП СУ УМВСУ в Житомирській області від 07.03.2012 року автомобіль знаходився в технічно справному стані. Звертає увагу, що судово-технічною експертизою №3/340 від 09.11.2011 року встановлено, що раптова розгерметизація та втрата тиску в шині переднього лівого колеса автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1, яка виникла внаслідок руйнації матеріалу її внутрішньої боковини, може знаходитись в прямому причинному звязку з виникненням ДТП, а тому причиною аварійної ситуації, яка переросла у ДТП виїзд автомобіля за межі проїзної частини у кювет, є раптова розгерметизація шини, дану несправність водій не міг виявити до пригоди та під час руху. Вважає, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобовязаний заподіювач шкоди відповідно до вимог ст.1201 ЦПК України, а відтак стягненню не підлягають, також не погоджується з витрати повязаними з поминальним обідом, оскільки виходячи із визначення ст..1201 ЦК України, до поняття поховання відносяться ті витрати, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2015року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03.10.2011 року близько 17 год. на 188 км. автодороги Київ-Чоп, відбувся зїзд за межі проїзної частини у кювет автомобіля Renault-Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким у напрямку м.Новоград-Волинський керував ОСОБА_2. В результаті даного ДТП пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких померла 03.10.2011 року у відділенні інтенсивної терапії Червоноградсьткої ЦРЛ.

Постановою про закриття кримінальної справи від 21.05.2012 року, порушену кримінальну справу по факту ДТП за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, під час якої загинула ОСОБА_6, закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в діях водія ОСОБА_2 ознак складу вказаного злочину.

З наведеної вище постанови вбачається, що причиною аварійної ситуації, яка переросла у дорожньо-транспортну пригоду виїзд автомобіля за межі проїзної частини у кювет, в результаті чого наступила смерть пасажира ОСОБА_6, є раптова розгерметизація шини лівого переднього колеса автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1. Дану несправність водій не міг виявити до пригоди та під час руху.

Разом з тим, встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у АТ «СК «АХА Страхування» згідно полісу АА №4632244 від 23.05.2011 року, однак родичі померлої, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із відповідними вимогами про виплату відшкодувань не звертались, що підтверджується відповіддю директора ЦВ у м.Львові АТ «СК «АХА Страхування» №02301/14 від 26.03.2015 року (а.с.63).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати шкоду, оскільки відсутність складу злочину, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, якими передбачено обовязок особи відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, шкода була завдана смертю особи.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Відповідно до частини першої ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання /без вини/.

Відповідно до Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов»язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам»ятника, ці витрати. За чинним законодавством України не передбачено обмежень у витратах на поховання та на спорудження надгробного памятника. Зокрема, до таких витрат на поховання належать витрати на поминальний обід, оскільки це є складаною частиною ритуального дійства поховання, і передбачає значі витрати.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивачів витрати на поховання в розмірі, витратами на поминальні обіди та на спорудження надгробного памятника, так як зазначені витрати підтверджуються належними доказами.

Зазначений висновок суду узгоджується з вимогами викладеними у ст. 7 ЦК України, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що моральні страждання потерпілих зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати дружини для чоловіка та матері для дітей. У звязку із втратою рідної людини у позивачів виникла необхідністю змінити звичайний спосіб життя. Таким чином навівши відповідні докази та мотиви, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково вимоги позивачів стягнувши з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин. Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303, ч.1п.1ст.307, ст.308, ст.ст.313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді: