Провадження № 2/761/1677/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк», в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь 237766,2 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що між сторонами було укладено договір банківського рахунку № SAMDN2471 на підставі якого позивачці видано платіжну картку типу VISA PLATINUM НОМЕР_1. Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору від 02 листопада 2011р. даний рахунок був мультивалютний.

У зв'язку з тим, що договір був укладений в АРК, то починаючи з березня 2014р. банк припинив обслуговування вказаного рахунку і довідку про залишок на рахунку позивачка змогла отримати лише в електронному вигляді в програмі «Privat24». Станом на 07 червня 2014р. залишок грошових коштів на рахунку позивачки становить 237074,64 грн., 20,56 дол. США, 2,54 Євро.

19 серпня 2015р. позивачкою було направлено до відповідача заяву з вимогою розірвати договір та видати залишки грошових коштів з банківських рахунків на рахунок, вказаний позивачкою, однак відповідачем на думку сторони позивача безпідставно не було виконано вимогу по поверненню грошових коштів, як і не повідомлено про розірвання договору, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав і на підставі ст. ст. 625, 1075 ЦК України просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у зв'язку із його недоведеністю. Також, стороною відповідача були надані письмові заперечення проти заявлених позовних вимог, в яких зокрема сторона посилалась, на те, що позивачкою документально не підтверджено наявність між сторонами договірних відносин за вказаним в позові договором і не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитних рахунках.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що між сторонами було укладено договір банківського рахунку № SAMDN2471 на підставі якого позивачці видано платіжну картку типу VISA PLATINUM НОМЕР_1, а також банком безпідставно не повертаються їй внесені на рахунок грошові кошти.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

При цьому, згідно вимог ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються до суду в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 26 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за № 2 від 12 червня 2009р., предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Питання щодо дотримання письмової форми договору також врегульовано п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою правління НБУ від 03 грудня 2003р. № 516 (далі по тексту - Положення).

Так, відповідно до п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01 червня 2011р. № 174 (далі по тексту - Інструкція), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Тому, виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

В судовому засіданні представник позивачки зазначав та посилався, як на підставу для задоволення позовних вимог до відповідача, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського рахунку № SAMDN2471. Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору від 02 листопада 2011р. даний рахунок був мультивалютний. Також зазначено, що вказаний договір був укладений в АРК, але починаючи з середини березня 2014р. банк припинив обслуговування вказаного рахунку і довідку про залишок на рахунку позивачка змогла отримати лише в електронному вигляді в програмі «Privat24».

При цьому, сторона позивача вказує на те, що згідно квитанції банкомату ПАТ «КБ «Приватбанк», залишок грошових коштів на рахунку позивача становить станом на 7.06.2014 року: 237074,64 грн., 20,56 доларів США, 2,54 Євро.

Разом із тим, з урахуванням вищезазначеного, суду не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження наявності вищевказаного договору, що позбавляє суд можливості перевірити його істотні умови, а також відсутні підтвердження внесення грошових коштів на рахунок позивачки ( в разі його наявності).

При цьому, довідка від 07 червня 2014р. №28903253 про наявність у ОСОБА_1 в ПАТ «КБ «Приватбанк» рахунків із зазначенням сум грошових коштів, зазначених в позовних вимогах, також в даному випадку не є доказом невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачкою по договору, оскільки вона неналежно оформлена, зокрема: відсутній підпис посадової особи, печатка банку (а.с.9).

Крім того, сторона позивача посилається на те, що вона з урахуванням положень ст.1075 ЦК України 19 серпня 2015р. звернулась до відповідача з вимогою про розірвання договору, яку відповідач отримав 21 серпня 2015р., посилаючись на поштове повідомлення про вручення відповідної заяви.

Однак, в даному випадку, суд не приймає вказане поштове повідомлення як доказ отримання відповідачем заяви позивача про розірвання договору та видачу залишків грошових коштів, оскільки у зазначеному поштовому повідомленні його відправником є ОСОБА_2, а не позивачка, яка зазначена у заяві, а не адвокат ОСОБА_2, а тому відсутні підтвердження що саме заява цього змісту була відправлена і отримана відповідачем (а.с.11).

Стороною позивача не надано договору банківського рахунку і не надано взагалі жодного доказу існування між вказаними сторонами правовідносин за договором банківського рахунку, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог. Доказів зворотному позивачкою до суду надано не було та не встановлено таких доказів під час розгляду справи в суді.

При цьому, слід окремо зазначити, що стороною позивача клопотань щодо витребування певних доказів на підтвердження позовних вимог у судовому засіданні не заявлялось, а у матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що позивачкою внесено грошові кошти за договором банківського вкладу і відповідачем видано відповідно ощадну книжку, сертифікат чи інший документ, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції та висновки наведені Верховним Судом України по справам №№ 6-149цс13 від 29 січня 2014р., 6-352цс16 від 06 квітня 2016р., 6-997цс16 від 21 вересня 2016р., суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено укладання між сторонами саме договору банківського (депозитного) вкладу, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 237074,64 грн., 20,56 дол. США, що за курсом НБУ станом на день подання позову складало 435,67 грн., 2,54 євро, що за курсом НБУ станом на день подання позову складало 60,63 грн. не підлягають задоволенню.

Враховуючи висновки суду про недоведеність вимог щодо стягнення зазначених вище грошових коштів з відповідача на користь позивачки, тому похідні позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57 - 60, 64, 88, 169, 209, 212- 215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 1058, 1059, 1075 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів та трьох відсотків річних - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: