АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/5367/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Астахова О.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Усика Г.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої залиттям, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої залиттям відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог шляхом стягнення з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 10 786,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн..

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення є незаконним та ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Судом безпідставно не взято до уваги докази вини відповідача ОСОБА_4 у залитті його квартири та завдання йому матеріальної і моральної шкоди, які подавалися ним до суду і наявні в матеріалах справи. Судом надано невірну оцінку доказам у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без зміні.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище над квартирою позивача.

26 листопада 2015 року комісією у складі майстра Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» ОСОБА_5, слюсаря - сантехніка ОСОБА_6 та мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 було складено акт № 1 про залиття.

Згідно даного акту, в квартирі АДРЕСА_1 в гостьовому санвузлі і на кухні на стелі та стінах виникли п'ятна внаслідок затоплення. Причину затоплення встановити не вбачається можливим. Працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» при усуненні причин затікання не викликалися та не були присутні. Зі слів власника квартири АДРЕСА_2, яка розташована вище, неполадки усунені сантехніком, який був викликаний власником квартири АДРЕСА_2 особисто. В квартирі АДРЕСА_1 пошкоджено: оздоблення стелі в гостьовому санвузлі, на кухні мають місце прояви плям рудого кольору площею 1 кв.м. та повідставали шпалери від стін.

Також комісією в такому ж складі було складено акт № 2 від 26 листопада 2015 року, в якому зазначено, що причина залиття квартири АДРЕСА_1 усунута мешканцями квартири АДРЕСА_2 самостійно. Представники Житлово - експлуатаційної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» не були присутні при виконанні ремонтних робіт.

Згідно Висновку експертного будівельно - технічного дослідження № ЕД - 1-1-294/16, проведеного судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» Гайдою БогданомЯрославовичем, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 3930,00 грн..

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування завданої залиттям матеріальної і моральної шкоди, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що пошкодження належної йому квартири відбулося через залиття з розташованої вище квартири, власником якої є відповідач. Так як згоди щодо відшкодування понесених збитків в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, завдана матеріальна шкода підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 в розмірі 4093,00 грн., моральна шкода в розмірі 3000,00 грн. за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт завдання майну позивача шкоди та вартість витрат на її відшкодування достовірно встановлені судом, проте, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини відповідача ОСОБА_4 в залитті квартири ОСОБА_3, а тому немає правових підстав для задоволення позову.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодить не може, оскільки він не відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, з наступних підстав.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З поданих сторонами доказів вбачається, що квартира АДРЕСА_2 розташована поверхом вище над квартирою АДРЕСА_1.

Після залиття квартири АДРЕСА_1 26 листопада 2015 року було складено два акти за підписами майстра будинку, слюсаря - сантехніка та позивача, в яких зафіксовано, що причину залиття встановити неможливо.

Одночасно зафіксовано, що причина залиття квартири АДРЕСА_1 була усунута мешканцями квартири АДРЕСА_2 самостійно. Працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» не були присутні усуненні наслідків аварії в квартирі АДРЕСА_2.

Таким чином, зі змісту вказаних актів вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2. Усунення причин аварії в квартирі АДРЕСА_2 було здійснено її мешканцями самостійно без виклику представників обслуговуючої організації.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 151 Житлового кодексу встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, передбачено, що власник квартири зобов'язаний, зокрема, проводити за власні кошти ремонт квартир; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають

псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Так як власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4, саме на нього покладено обов'язок утримувати квартиру та наявне в ній технічне обладнання в належному вигляді і стані, та саме він несе відповідальність за виникнення аварійної ситуації, внаслідок якої відбулося витікання води в його квартирі та залиття нижче розташованої квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3.

Складені акти від 26 листопада 2015 року підтверджують, що осередок витоку води був саме в квартирі АДРЕСА_2, а проведення ремонтних робіт в цій квартирі призвело до усунення причин залиття квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції даним доказам належної оцінки не надав, вищенаведені положення законодавства не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у залитті квартири та завданні шкоди майну позивача ОСОБА_3, та про відсутність підстав для задоволення позову.

Так як матеріалами справи підтверджується, що з вини ОСОБА_4, як власника квартири АДРЕСА_2, стався витік води та відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 в цьому будинку, то саме за його рахунок підлягає відшкодуванню шкода, що була завдана майну позивача.

За правилом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експертного будівельно - технічного дослідження № ЕД - 1-1-294/16, вартість відновлювальних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття, становить 4093,00 грн. (вартість робіт та матеріалів 3411,00 грн. та ПДВ 682,00 грн..).

З урахуванням обставини справи та встановленої судом вини відповідача ОСОБА_4 в заподіянні матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 3411 гривень (4093,00 грн. - ПДВ в сумі 682,00 грн.).

Сума податку на додатну вартість не включається до розміру присудженого до стягнення відшкодування, так як позивачем не надано доказів того, що ремонтні роботи в його квартирі було виконано суб'єктом підприємницької діяльності чи юридичною особою, які є платниками податку на додану вартість.

При цьому, колегія суддів не розглядає заявлені позивачем в апеляційній скарзі додаткові вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 10 786,00 грн., так як за правилом ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду спору позивач не звертався до суду з заявою про збільшення позовних вимог, колегія суддів при вирішені спору виходить з того обсягу позовних вимог, що зазначений ним в позовній заяві.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що для підтвердження заподіяння відповідачем ОСОБА_4 майнової шкоди внаслідок залиття, з метою обґрунтування і доведення своїх позовних вимог щодо відшкодування цієї шкоди, позивач був змушений звернутися до експертної організації з метою визначення розміру понесених збитків та необхідних витрат для усунення пошкоджень.

Таким чином, замовлення і оплата оціночного дослідження відбулося у зв'язку необхідністю відновлення порушеного права позивача, а тому, з урахуванням ст. 22 ЦК України, обґрунтованими є вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 2064,00 грн., понесення яких підтверджується рахунком № ЕD-1-1-294.16 від 15 лютого 2016 року та квитанцією № 0.0.505363980.1 від 16 лютого 2016 року.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на те, він зазнав моральних страждань внаслідок пошкодження належного йому майна, був змушений докладати додаткових зусиль для забезпечення проведення ремонтних робіт, оскільки в добровільному порядку завдана йому матеріальна шкода тривалий час не відшкодовується, та, виходячи з засад розумності і справедливості, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн..

Враховуючи все вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 щодо безпідставності відмови судом першої інстанції в задоволенні його позовних вимог, а тому заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 3411,00 грн., у відшкодування витрат на проведення експертної оцінки 2064,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн., а всього 7475,00 грн..

Так як судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, вирішенню також підлягає питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду позову ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., а при поданні апеляційної скарги на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року судовий збір в розмірі 606,32 грн., а всього 1157,52 грн..

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судового збору в залежності від розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в відшкодування сплаченого судового збору підлягає стягненню 818,48 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої залиттям - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 3411,00 грн., у відшкодування витрат на проведення експертної оцінки 2064,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн., а всього 7475,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 818,48 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: