Справа № 459/3021/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ Львівської області звернувся до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на неї рішенням суду.

В обґрунтування подання послалась на те, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 52337197 з виконання виконавчого листа № 459/1887/15-ц з виконання вимоги № Ф-1571-17У, виданої 21.09.2016 року Червоноградською ОДПІ про стягнення з ОСОБА_1 на користь інспекції заборгованості у розмірі 11095,66 грн.

Зазначає, що 23.09.2016 р. було відкрито виконавче провадження й 03.10.2016 р. накладено арешт на майно боржника. Вказує, що у ході проведеної перевірки майнового стану та доходів боржника встановлено, що останній. пенсій не отримує та не працює, на обліку в органах ДФС не перебуває. Також встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби чи земельні ділянки, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. При виході на дільницю за місцем проживання боржника дверей ніхто не відчинив. Вказує, що боржник на виклики до ДВС не являється. З огляду на наведені факти, вважає, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, тому просить подання задовольнити й обмежити його у праві виїзду за кордон до виконання цих обовязків.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимоги № Ф-1571-17У, виданої 21.09.2016 року Червоноградською ОДПІ про стягнення з ОСОБА_1 на користь інспекції заборгованості у розмірі 11095,66 грн., 23.09.2016 року відкрито виконавче провадження, а 03.10.2016 року накладено арешт на майно боржника.

Згідно листа ГУ ДМСУ у Львівській області від 10.10.2016 року, боржник документований паспортом для виїзду за кордон.

Згідно листа КП "ЧМБТІ" від 10.10.2016 року, боржник не має у власності нерухомого майна.

Транспортних засобів також боржник не має згідно листа ТСЦ 4646 від 06.10.2016 року.

Державним виконавцем було встановлено, що боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон FA 858985, виданий 02.10.2015 року органом 4690.

Державним виконавцем було надано копію акту від 11.10.2016 року про вихід на дільницю за місцем проживання боржника по вул.Паркова,8/21 у м.Червонограді Львівської області. Однак суд до уваги такий не приймає, оскільки у ньому не зазначено понятих.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав

людини і основоположних снобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і

свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і

є необхідними її демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний

виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві

виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів

(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Аналізуючи вищенаведені норми суд приходить до висновку, що основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобовязань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Оскільки державним виконавцем не надано суду доказів, з яких би вбачалося ухилення боржника від виконання виконавчих документів, а саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М. Д. Новосад