Єдиний унікальний номер 243/6623/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2265/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Курило В.П.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року та винести нове рішення, яким стягнути з Державного казначейства України заборгованість по заробітній платі в сумі 2323,13 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є неправильним та необґрунтованим.

Позивач вважає. що порушені його права, гарантовані статтями 3, 6, 8, 21, 24, 28, 32, 43, 46, 55, 59 Конституції України, статтями 5, 115, 116, 117 КЗпП України, статтею 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обовязком держави. Станом на 01.01.2013 року за даними реєстру корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», тому згідно зі ст.619 ЦК України законом передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність держави поряд із відповідальністю боржника. Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. З цього випливає, що відповідачем по справі є Держава Україна, яка несе субсидіарну відповідальність за законом України.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

В судове засідання апеляційного суду представники відповідача та третьої особи не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у

справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін та третьої особи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Содовий завод» з 26 січня 1993 року по 1 квітня 1998 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 2323,13 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 квітня 1998 року по 13 липня 2016 року у сумі 37281,60 грн., в іншій частині позову відмовлено (а.с. 5-6).

З листа Головного управління юстиції у Донецькій області управління Державної виконавчої служби №К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року вбачається, що постановою господарського суду Донецької області від №5/174Б від 4 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, підприємство знаходиться у стані ліквідації та запропоновано звертатись безпосередньо до ліквідатора з приводу виконання рішень суду (а.с. 7).

Із довідки №01-23/430, виданої позивачу ліквідатором ВАТ «Содовий завод», від 21.07.2016 року видно, що рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року виконати неможливо, оскільки в цілому заборгованість підприємства по боргам із заробітної плати на 01.07.2016 року становить 4096,00 тисяч гривень. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, у тому числі заборгованість по заробітній платі, в загальній сумі більше 70 мільйонів гривень, було порушене провадження про банкрутство підприємства. Виконавче провадження при відкритті ліквідаційної процедури передано ліквідатору для виконання. Рішення судів визнаються лише в частині стягнення дійсної заборгованості по заробітній платі, що обліковується за даними бухгалтерського обліку. Рішення судів в ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство можуть бути прийняті для виконання лише після проведення аукціону з продажу майна, який в даний час готується до проведення. Після проведення аукціону ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти заходи з погашення боргів і лише по дійсним вимогам (а.с. 4).

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України суму заборгованості по заробітній платі, що стягнута на його користь рішенням суду з ВАТ «Содовий завод», посилаючись на те, що вказане підприємство перебуває у стані ліквідації та згідно листа ліквідатора виконати рішення немає можливості через недостатність коштів, які поступають на розрахунковий рахунок, для погашення боргів по виконавчим листам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Згідно пункту 7 частини 1 та частини 4 ст. 49 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року №2677-VI із змінами, внесеними Законом України від 22 грудня 2011 року №4212-VI та Законом України від 02 жовтня 2012 року №5405-VI) у разі визнання боржника банкрутом виконавче провадження підлягає закінченню. Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, вимоги позивача про виконання рішення суду, яким на його користь стягнено з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі в сумі 2323,13 грн. мають виконуватись в порядку, визначеному Законом України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З копії листа ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вбачається, що всі майнові активи цього товариства ще не реалізовані та виконання рішення можливе після проведення аукціону з продажу майна.

Відповідно до вимог частини другої ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

За приписами частини першої ст. 176 ЦК України держава, ОСОБА_2 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Враховуючи, що між позивачем та Державною казначейською службою України не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, тому не виникає обов'язок відповідача перед позивачем щодо виплати сум, належних йому від ВАТ «Содовий завод».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення статті 619 ЦК України та ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» висновків суду не спростовують, оскільки вказані правові норми не розповсюджуються на виниклі правовідносини.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції є необґрунтованими, оскільки законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: