Номер провадження: 22-ц/785/6513/16
Головуючий у першій інстанції Куркан М. М. Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Овідіопольська районна Державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року , -

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 05 липня 2006 року уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір довічного утримання, відповідно до якого передала у власність відповідачки житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,0821 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1. Відповідачка прийняла зобов'язання довічно повністю утримувати її та її сина ОСОБА_5, інваліда І-ї групи, забезпечувати харчуванням, одягом, медичною допомогою, доглядати, надавати необхідну допомогу і побутові послуги. При цьому вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Позивач посилалася на те,що ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання ,що є підставою для розірвання договору.

Позивач просила суд розірвати договір довічного утримання від 05.07.2006 року .

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вимоги позивача підтримали.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність третьої особи.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2006 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_5, інваліда І-ї групи, забезпечувати харчуванням, одягом, медичною допомогою, доглядати, надавати необхідну допомогу і побутові послуги. При цьому вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена у розмірі однієї мінімальної заробітної плати (а.с. 9-10).

Договір довічного утримання є дійсним .

Матеріали справи не містять докази визнання договору довічного утримання недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер ,що підтверджується довідкою про причину смерті від 22.01.2014 року (а.с.172) та не спростовується сторонами.

Відповідно до акту перевірки будинку від 25.03.2015 року в будинку АДРЕСА_1 проживає позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.11).

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Звертаючись з позовом до суду , представник позивача ОСОБА_6 в обґрунтування позову ,посилався на те,що відповідач ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання від 05.06.2006 року.

Відповідно до п.1.1. договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом (опікуванням) довічно на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.2. договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов'язана забезпечити ОСОБА_2 житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку,а саме у двох житлових кімнатах,житловою площею 7.2 кв.м. та 8.2 кв.м.,які на плані позначені 1-3 та 1-4 у житловому будинку літ «А», надавати послуги у вигляді надання побутових послуг(лагодження одягу,взуття,вологе прибирання кімнат-один раз на тиждень,прання та прасування білизни -один раз на 10 днів,виконання різних видів ремонтних робіт,здійснення догляду та надання необхідної допомоги. ,організації щоденного триразового харчування ОСОБА_2 (сніданок,обід і вечеря), щотижневого забезпечення відчужувача продуктами харчування шляхом організації доставки за місцем їх проживання.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2 пояснила,що в будинку проживає відповідач, а вона проживає в маленькому будинку разом з сараями. Їжу готовить вона сама або її син ОСОБА_6,який приходить до неї та допомогає , хоча продукти харчування відповідач періодично купує за її кошти .Пранням та прасуванням білизни та одягу відповідач не займається та це змушена робити вона та її син ОСОБА_6 Відповідач ніякого одягу ,білизни не купувала та були випадки крадіжки її грошей .На неодноразові скарги до правоохоронних органів та сільської ради ,відповідач не реагувала. Ремонт в будинку робила за свої кошти ,роботу виконував її онук ОСОБА_9 Від відповідача за останні два роки отримала за поштовим переводом тричі по 500 грн. та двічі по 700 грн.

Відповідно до пояснень представника позивача ОСОБА_6,наданого ним в судовому засіданні колегії суддів ,вбачається, що між сторонами існує конфлікт через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по виконанню умов договору довічного утримання. Він постійно допомагає матері,продуктами харчування та медикаментами ,витрачає на матір в середньому 600 грн. Відповідач свої зобов'язання за договором довічного утримання не виконує, за останні два роки мати отримала за поштовим переводом тричі по 500 грн. та двічі по 700 грн. від відповідача. Їжу готовить мати або він,білизну ніколи відповідач не купувала та не прала. Комунальні послуги сплачує відповідач,оскільки будинок переоформлений на відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 колегії суддів пояснила,що вона належним чином виконує свої зобов'язання по договору довічного утримання ,купує продукти харчування ,білизну, проводила ремонт будинку ,раніше в будинку де проживає позивач вона прибирала один раз на тиждень. ,проте через втручання ОСОБА_6 , в останні роки відносини з ОСОБА_2 погіршилися та вона змушена поштою перераховувати позивачу залишок коштів,що залишаються після придбання продуктів харчування ,оскільки в місяць вона повинна надавати матеріальне забезпечення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати ,встановленої законодавством України.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять ,а відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази організації щоденного триразового харчування ОСОБА_10 ,надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, вологе прибирання кімнат прання та прасування білизни ).

Відповідно до п.3.1 договору довічного утримання , ОСОБА_2 має право вимагати розірвання договору та повернення переданого нею нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Відповідно до п.7.1 договору довічного утримання , цей договір може бути розірваний за рішенням суду ,у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків,незалежно від його вини.

Колегія суддів , вивчивши матеріали справи , проаналізувавши пояснення сторін з порівнянням з наявними в матеріалами справи доказами , прийшла к висновку ,що відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання ,чим були порушені права ОСОБА_10 та відповідно до п.7.1 договору є підставою для розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення , допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 ,які зазначали ,що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добрі стосунки та ОСОБА_3 доглядає за позивачем належним чином ,оскільки зазначені пояснення були спростовані в судовому засіданні поясненнями позивача ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, які підтвердили ,що між сторонами останні роки виникли складні відношення .

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що само по собі придбання відповідачем на кошти позивача або на частину коштів відповідача продуктів харчування не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань по утриманню та догляду за позивачем, оскільки крім щотижневого забезпечення ОСОБА_2 продуктами харчування ,шляхом їх доставки за місцем проживання , відповідач зобов'язана була виконувати і інші обов'язки ,виконання яких в судовому засіданні не було підтверджено сторонами та не містить підтвердження і в матеріалах справи.

Таким чином , ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання ,а тому позов ОСОБА_2 є обґрунтованим ,а позовні вимоги доведеними.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позову.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір ,від спати якого звільнена ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом у розмірі 551 грн. та при принесенні апеляційної скарги у розмірі 606 грн.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Договір довічного утримання від 05 липня 2006 року , укладений між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1157 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк