У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 07 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року, - в с т а н о в и л а: У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») і ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML-201/333/2007, згідно з яким банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_4 у розмірі 115 340 швейцарських франків на придбання нерухомого майна зі сплатою встановленою договором плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку та FIDR, і строком повернення кредиту до 01 жовтня 2027 року. Крім того, 05 березня 2009 року, 12 жовтня 2010 року, 08 лютого 2011 року, 16 травня 2011 року, 06 липня 2011 року, 04 січня 2012 року були укладені додаткові договори до кредитного договору з викладенням графіків платежів у новій редакції. На забезпечення виконання умов кредитного договору 01 жовтня 2007 року з ОСОБА_5 укладений договір поруки № SR-ML-201/333/2007. Проте позичальником не виконані умови кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків. Відповідні досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором 21 серпня 2013 року були направлені відповідачам, які залишені без задоволення. З огляду на викладене, просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ML-201/333/2007 від 01 жовтня 2007 року у розмірі 783 216 грн 13 коп. У жовтні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 пред'явили зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати договір поруки № SR-ML-201/333/2007 від 01 жовтня 2007 року та всі додаткові угоди до нього припиненим. Вимоги мотивували тим, що з моменту здійснення останньої оплати, тобто з січня 2013 року, за кредитним договором протягом 6 місяців поручитель ОСОБА_5 не отримувала від первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк» жодної досудової вимоги щодо погашення заборгованості як поручитель, також зазначили, що банк був зобов'язаний повідомити боржників/поручителів про укладення договору факторингу від 24 квітня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», згідно якого здійснено заміну кредитора протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності шляхом направлення на їх адреси письмового повідомлення, що, на їх думку, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Договір поруки № SR-ML-201/333/2007, укладений 01 жовтня 2007 року між ТОВ «ОТП Банк» і ОСОБА_5, визнано припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У поданій касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 610, 611 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки товариство не надало жодних належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року та не спростувало розрахунку, наданого ОСОБА_4, з якого вбачається відсутність заборгованості. Також суд вірно задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення договору поруки на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, оскільки 21 серпня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено відповідачам досудові вимоги про погашення боргу за кредитним договором № ML-201/333/2007, а з позовом до позичальника і поручителя про стягнення кредиту банк звернувся у червні 2014 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку. Крім того, додатковим договором № 1 до кредитного договору, укладеного 04 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, було змінено порядок нарахування відсотків та зміну плаваючої ставки із FIDR на UIRD (збільшено процентну ставку за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя), чим збільшено обсяг відповідальності ОСОБА_5, що є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.
й