АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини - польової пошти НОМЕР_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Старобільського-Новопсковського районного військового комісаріату, військової частини - польової пошти В 2950, Міністерства оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини - польової пошти В 2950, Міністерства оборони України, в якому просив встановити факт його призову з 01.08.2014 на військову службу під час мобілізації в особливий період та її проходження у Військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 з 01.08.2014 року по 01.12.2014 року.

Справа № 760/20460/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12597/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що після початку антитерористичної операції на сході України він пішов добровольцем у Збройні Сили України. 13.07.2014 року він прибув у розташування Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , яка на даний час перейменована на Військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , де ніс службу і проходив вишкіл у складі 4 взводу 2 роти. 31.07.2014 року він пройшов медичну комісію в Старобільсько- Новопсковському об`єднаному районному військовому комісаріаті і повернувся до розташування Військової частини для офіційного оформлення та включення до списку військовослужбовців. 07.08.2014 року він у складі 4 взводу 2 роти, отримавши зброю прибув на бойове чергування на передову в районі с. Металіст Луганської області. 16.08.2014 року його було поранено біля с. Хрящувате під час обстрілу. Після проходження курсу лікування і реабілітації він прибув у розташування Військової частини, де дізнався від начальника кадрової служби, що у списках військовослужбовців він не значиться, а новий військовий квиток Старобільсько-Новопсковський об`єднаний районний військовий комісаріат йому не оформив і не зробив запису про його призов на військову службу під час мобілізації на особливий період. Всі намагання вирішити ці питання виявилися марними, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився видати військовий квиток без відповідного листа командування військової частини та лише 01.12.2014 року наказом командира Військової частини (по особовому складу) № 7-РС, його було офіційно призначено з 01.12.2014 року на посаду стрільця-санітара 7 штурмового відділення 3 штурмового взводу штурмової роти.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період та її проходження у Військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України з 14.08.2014 року по 31.11.2014 року.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, військова частина - польової пошти В 2950 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що в журналах ведення бойових дій відомості про поранення позивача у військовій частині відсутні. Книга обліку вхідної та вихідної кореспонденції за 2014 рік у військовій частині відсутня, тому встановити факт видачі довідки від 26.08.2014 року не є можливим. Крім того, у довідці не вказано посаду позивача та його військове звання. У військовій частині дійсно є наказ № 43 від 14.08.2014 року, проте даний наказ не стосується позивача. Командиром військової частини позивачу було видано довідку від 14.12.2014 року про безпосередню участь в антитерористичній операції, що підтверджує участь позивача в АТО саме з 01.12.2014 року. Покази свідків судом не можуть братися до уваги. Крім того, в діловодстві військової частини відсутні рапорти та накази по стройовій частині про прибуття позивача до військової частини як мобілізованого, так і добровольця, що мало стати підставою для розгляду питання про зарахування його до особового складу 01.08.2014 року.
У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник МО України Калюжний А.П. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2014 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію Старобільсько-Новопсковському об`єднаному районному військовому комісаріаті.

Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 26.08.2014 року № 534 солдат військової частини ІПВ0624 ОСОБА_1 16.08.2014 року одержав осколкове поранення під час бойових дій в зоні АТО (с. Хрящувате Луганської області) в складі сил в/ч ПП НОМЕР_2 . Як підставу для складання довідки зазначено акт розслідування від 17.08.2014 року, проведеного на підставі наказу від 17.08.2014 року.

Відповідно до довідки Щастинської міської лікарні від 18.08.2014 року, епікризу № 7496 Військової частини НОМЕР_3 , довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону № 843 від 04.09.2014 року, виписного епікризу комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ОСОБА_1 проходив курс лікування від отриманого поранення як військовослужбовець Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 було зараховано до особового складу Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 з 01.12.2014 року як військовослужбовця за контрактом.

Відповідно до роздруківки частини списку особового складу батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який був розміщений на інтернет-сайті www.cyber-berkut.ru ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зарахований до складу батальйону на підставі наказу № 43 від 14.08.2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами призов його на військову службу під час мобілізації в особливий період та її проходження у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 МО України з 14.08.2014 року по 31.11.2014 року.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту порушеного права передбачені ст. 16 ЦК України. Незважаючи на те, що перелік способів захисту порушеного права не є вичерпним, обраний позивачем спосіб має бути таким, який у разі задоволення позову вирішить спір по суті та відновить права заявника, які були порушені. Встановлення певних фактів при розгляді справи у позовному провадженні не може розглядатися як кінцева мета вирішення спору між сторонам.

Суд приймаючи позовну заяву до розгляду та розглядаючи спір не звернув уваги на те, що будь яких позовних вимог, окрім самого встановлення факту призову на військову службу та проходження військової служби у період з 14.08.2014 року по 01.12.2014 року позивач не заявляв. У позовній заяві зазначено, що встановлення такого факту необхідно для отримання одноразової допомоги у зв`язку з поранення та отримання інших соціальних прав, проте вимог про отримання такої допомоги позивач не заявляв та це питання не було предметом судового розгляду. Позивач також не оспорював наказ про зарахування на військову службу в частині дати зарахування тощо.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу військової частини - польової пошти В 2950 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старобільського-Новопсковського районного військового комісаріату, військової частини - польової пошти В 2950, Міністерства оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді