УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21.12.2016 року Городоцький районний суд Львівської обл. у складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Сороки М.В.

представника ОСОБА_1

розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування 160 687 грн. матеріальної та 4 000 грн. моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, окрім того просив про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та банківські рахунки відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 висловились на підтримання заяви.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився.

Заслухавши позивача та його представника, оглянувши матеріали справи, вважаю, що заява задоволенню не підлягає.

Із частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку було ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» від 17 липня 1997 року вбачається, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Разом з тим, у заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем у заяві про забезпечення позову не вказано і до такої не долучено жодних доказів, які б свідчили, що відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить будь-яке майно або грошові кошти.

У поданій заяві позивач не вказує де знаходиться майно відповідача (рухоме і нерухоме), на яке просить накласти арешт, не вказує на яке саме майно слід накласти арешт.

Відсутність зазначених відомостей у заяві ОСОБА_2 позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів.

Суддя: Українець П.Ф.