__________________________________________________________________
Справа № 433/1129/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016 рокуТроїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Суського О.І.,

при секретарі - Яковлєвій В.А.,

розглянувши у судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради про розподіл спільної часткової власності та визнання права власності на 1/8 частку квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді відповідної частини квартири АДРЕСА_1. Власниками інших часток вказаного нерухомого майна є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Дані частки в правовстановлюючих документах не конкретизовані, в них вказано, що квартира належить власникам у рівних долях. Позивачка на даний час є єдиною спадкоємицею майна померлої її матері за законом першої черги. На даний час у позивачки відсутні належні підстави для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, оскільки вказане нерухоме майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивачка просить суд розподілити частки у спільній частковій власності між власниками нерухомого майна та визнати за нею право власності на відповідну частку квартири, що є спадщиною після смерті її матері ОСОБА_2.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Явка представника відповідача не представляється можливою через проведення АТО.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, - ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, прізвище позивачки було змінено у наслідок укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у вигляді 1/8 частини квартири АДРЕСА_1. Власниками інших часток вказаного нерухомого майна є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а саме по 1/8 частині кожний. Дані частки в правовстановлюючих документах не конкретизовані, в них вказано, що квартира належить власникам у рівних долях. Позивачка на даний час є єдиною спадкоємицею майна померлої її матері за законом першої черги. На даний час у позивачки відсутні належні підстави для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, оскільки вказане нерухоме майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідні юридичні факти виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР, у зв'язку з чим суд при постановленні рішення керується відповідними нормами вказаного нормативного акту, який діяв під час виникнення певних спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого: До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Оскільки позивачка є дочкою померлої, яка фактично вступила в розпорядження спадщиною, то вона має право на успадкування вищезазначеного майна відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР як спадкоємець майна померлої за законом першої черги.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя спадкодавець набув право власності на 1/8 частину вказаної вище квартири, право власності на яку у встановленому законом порядку не зареєстрував. Позивачка є спадкоємицею майна померлої за законом першої черги як дочка спадкодавця, позбавлена можливості прийняти спадщину у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим порушене право позивачки підлягає захисту у судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, 328, 331, 392, 1268-1270, 1297 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 529 Цивільного кодексу Української РСР ЦК України, ст.1, 3, 4, 10, 11, 15, 16, 57-60, 174, 179, 197, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Розподілити квартиру АДРЕСА_1 між її власниками, а саме:

- визначити за померлою ОСОБА_2 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_1 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_3 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_4 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_5 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_6 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_7 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1;

- визначити за ОСОБА_8 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Суський