Справа №575/258/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - В'юник Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1755/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське», треті особи - Національна академія аграрних наук України, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Великописарівська районна державна адміністрація Сумської області, про визнання недійсним державного акту про право постійного користування землею,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не вирішив питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та безпідставно зазначив, що технічний звіт на спірні землі був виготовлений у відповідності до договору № 206 від 13 червня 2000 року, укладеного з Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук, оскільки, згідно даних Великописарівського державного архіву, відсутні будь-які рішення про затвердження технічного звіту, а наявне рішення №54 від 29 грудня 1999 року «Про затвердження технічного звіту по виготовленню державного акту на право постійного користування землею ДГ «Правдинське» Великописарівського району», що міститься у технічному звіті, не пояснює, яким чином 29 грудня 1999 року можна було затвердити документацію, яка була виготовлена влітку 2000 року.

Вважає необгрунтованими висновки суду про те, що з 1962 року ДП «ДГ Правдинське» є користувачем спірних земель, оскільки ці землі є іншими за складом, розміром, конфігурацією та розташовані в іншій адміністративно-територіальній одиниці.

Зазначає про помилковість посилання суду на ст. 4 ЗК України 1990 року щодо неможливості передачі у колективну чи приватну власність земель сільськогосподарських науково-дослідних і навчальних закладів та їх дослідних господарств, оскільки згідно реєстраційних документів ДП «ДГ «Правдинське» не є науково-дослідною установою, дослідним господарством будь-якого навчального закладу. На момент фактичного захвату зазначені землі були об'єктом земельної реформи і не належали відповідачу на будь-якому праві, тобто зазначена норма закону могла б застосовуватись лише після оформлення такого права.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача - Вищевеселівської сільської ради, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представників ДП «ДГ «Правдинське», Національної академії аграрних наук і Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським колективам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

На території Вищевеселівської сільської ради Указ Президента виконаний не був.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 1995 року № 851 «Про доповнення переліку об'єктів, що підлягають обов'язковій приватизації у 1995 році" приватизації підлягало Дослідне господарство «Правдинське» в с. Іванівка Великописарівського району, яке користувалося землями, розташованими на території Вищевеселівської сільської ради, розпайоване не було, а землі за невідомих обставин залишились в його користуванні.

Зазначені обставини не були відомі, і вони вирішили скористатися своїм правом на земельну частку (пай) та створити колективне сільськогосподарське підприємство, оскільки відомо, що на території сільської ради знаходиться близько 5000 га землі, яку, всупереч Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, не передали у колективну власність, земель запасу не створили і розпаювання не провели.

На теперішній час стало відомо, що вся земля на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, що розташована за межами населених пунктів, була передана у користування Національній академії аграрних наук України на підставі рішення Вищевеселівської сільської ради № 54 від 29 грудня 1999 року та видано державний акт на право користування землями.

Однак будь-якого рішення сільська рада про передачу земель на приймала. Рішення №54, яке приймалось сільською радою не в зазначену дату, до передачі землі відношення не має.

На теперішній час землею користується Дослідне господарство «Правдинське» інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України, проте земельна ділянка виділена в користування Національній академії аграрних наук України без достатніх правових підстав.

Посилався на ст. 9 ЗК України від 18 грудня 1990 року, згідно якої до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, в тому числі: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Вказував, що статями 19, 23 ЗК 1990 року було передбачено, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Після запиту до Великописарівського державного архіву з'ясувалося, що Вищевеселівська сільська рада чи її виконавчі органи будь-яких рішень про передачу земель у постійне користування будь- кому не приймали, однак державний акт про право постійного користування був виданий.

Посилався на ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, та зазначав, що Державний акт на право постійного користування землею видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і від дотримання вимог, передбачених земельним законодавством.

Вказував, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, оскільки ніхто не мав уяви про неправомірні дії щодо передачі землі у постійне користування Національній академії аграрних наук України.

Просив поновити строк на подання позовної заяви та визнати недійсним державний акт про право постійного користування земельною ділянкою, розташованою на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, виданий Національній академії аграрних наук України (а. с. 2 - 3, т.1).

За заявою представника позивача ухвалою суду від 8 квітня 2016 року співвідповідачем залучене державне підприємство «Дослідне господарство «Правдинське» (а. с. 30 - 31, т.1).

15 квітня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 уточнив попередні позовні вимоги, заявивши їх до Вищевеселівської сільської ради і ДП «ДГ «Правдинське», зазначивши, що не знав про неправомірні дії щодо передачі землі у постійне користування ДП «ДГ «Правдинське», а тому пропустив позовну давність з поважних причин.

Просив поновити строк на подання позовної заяви та визнати недійсним державний акт про право постійного користування земельною ділянкою, розташованою на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, виданий ДП «ДГ «Правдинське» (а. с. 47 - 48, т.1).

24 травня 2016 року представник позивача уточнив позовні вимоги, зазначивши додатково до вимог, викладених в попередніх позовних заявах, що в переліку підприємств агропромислового комплексу, які підлягали обов'язковій приватизації у 1995 році відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 1995 року № 851 «Про доповнення переліку об'єктів, що підлягають обов'язковій приватизації у 1995 році", було визначено близько 150 підприємств, які розташовані в Сумській області, в тому числі приватизації підлягало і дослідне господарство «Правдинське» в с. Іванівка Великописарівського району, яке користувалося землями, розташованими на території Вищевеселівської сільської ради, проте лише це підприємство не було приватизоване.

На теперішній час стало відомо, що вся земля на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, що розташована за межами населених пунктів, була передана у користування ДП «ДГ «Правдинське» на підставі рішення Вищевеселівської сільської ради № 54 від 29 грудня 1999 року «Про затвердження технічного звіту по виготовленню Державного акту на право постійного користування землею дослідному господарству «Правдинське» Великописарівського району», і 12 липня 2000 року видано державний акт на право користування землями серії СМ № 041.

Будь-якого рішення сільська рада про затвердження технічного звіту чи передачу земель не приймала, рішення №54 приймалось сільською радою не в зазначену дату і до передачі землі відношення не має.

На теперішній час землею користується дослідне господарство «Правдинське» інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України.

Додатково посилався на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», п. 2 якої роз'яснено, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користуваання, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками, а тому зазначав, що він правомірно звернувся до суду у порядку цивільного судочинства.

Посилаючись додатково на ст. 5 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року, зазначав, що держава забезпечує рівні права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, і він як житель с. Володимирівка Вищевеселівської сільської ради був позбавлений конституційних гарантій отримати право на землю за місцем свого постійного проживання, реалізувати конституційне право на землекористування чи володіння землею. ДП «ДГ «Правдинське» отримало земельну ділянку у розмірі близько 5400 га, яка розташована на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, у постійне користування в порушення законодавства України, тобто фактично всю землю для товарного сільськогосподарського виробництва, а тому вважав, що необхідно відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, а державний акт визнати недійсним.

Зазначав додатково, що порушені вимоги ст. ст. 5, 7, 9, 19, 22 ЗК України в редакції від 18 грудня 1990 року, які були чинними на дату прийняття рішення, які передбачали, що:

сільські ради створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів, проте землі запасу не були створені, що призвело до порушення прав не тільки позивача, а й мешканців Вищевеселівської сільської ради;

у постійне користування земля надається радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, однак рішення про передачу землі у постійне користування не приймалось;

до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі, проте будь-якої реєстрації права власності чи користування не відбувалося, що підтверджується публічною кадастровою картою України, яка є в загальному доступі;

підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою)до місцевої ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки, відповідна місцева рада розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки; проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель, проте будь-яких рішень щодо надання земельної ділянки і щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки не приймалось;

право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право; приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється, проте межі ділянки, державний акт на яку отримало підприємство, не встановлювались, що призводить до незаконного користування землею.

Вважає, що у 1999-2000 роках мала місце злочинна змова колишніх керівників Вищевеселівської сільської ради та ДП «ДГ «Правдинське», які, підробивши рішення сільської ради, яке ніколи не приймалось, незаконно передали у користування понад 5000 га землі.

Посилаючись на те, що державний акт на право постійного користування землею видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади і вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, будь-хто не мав уяви про неправомірні дії щодо передачі землі у постійне користування ДП «ДГ «Правдинське», зазначав, що позовна давність пропущена з поважних причин.

Просив поновити строк на подачу позовної заяви та визнати недійсним державний акт серії СМ 041 від 12 липня 2000 року про право постійного користування земельною ділянкою, розташованою на території Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району, виданий ДП «Дослідне господарство «Правдинське» (а. с. 96-97, т. І).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні землі знаходяться у загальнодержавній власності в управлінні НААН України, право постійного користування на які у ДГ «Правдинське» виникло до набрання чинності Земельним Кодексом 1990 року, відповідно до якого спірні землі не підлягають передачі в колективну та приватну власність. При цьому суд зазначив, що закон має вищу юридичну силу, а тому є необґрунтованими посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 1995 року № 851 «Про доповнення переліку об'єктів, що підлягають обов'язковій приватизації у 1995 році», в якій зазначено, що приватизації підлягає дослідне господарство «Правдинське».

Суд також зазначив, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, оскільки Земельним кодексом та іншими нормами матеріального права не встановлене обов'язкове право особи на отримання земель у власність або користування на території сільської ради за місцем проживання, а права на пай навіть в разі розпаювання ДГ «Правдинське» він не мав би.

Такий висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Охтирської районної ради депутатів трудящих Правдинському елітно-насінньовому радгоспу Охтирського району Сумської області, у постійне користування було відведено 4666,5 га земель згідно з накресленим планом і описом меж. Із загальної площі відведених земель станом на 01 листопада 1963 року було: орних земель (ріллі, городи та залежі) 4068, 3 га, сіножатей 89, 2 га, пасовищ 85, 6 га, садів, виноградників 34 га, інших угідь 389, 4 га. Зазначено, що передача землі іншому землекористувачу може проводитися лише в установленому законом порядку (а.с. 136, т.1).

Рішенням виконкому районної Ради депутатів трудящих м. Охтирка від 24 грудня 1962 року зареєстроване землекористування Правдинського елітно-насінньового радгоспу, загальна площа земель 4666, 5 га (а.с.137, т. І).

Відповідно до підписаного головою виконавчого комітету Охтирської районної ради народних депутатів і старшим районним землевпорядником плану земель, наданих в постійне користування Правдинському елітно-насінньовому радгоспу, землі складались з земель Володимирського відділення, Жовтневого відділення, відділення ім. Воровського, Комсомольського відділення, Янківського відділення. Зазначений план виготовлений як доповнення до Акту на право користування землею, виданого 12 березня 1964 року (а. с. 138, т.1).

Зазначене підприємство створене в 1945 році.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, дослідне господарство «Правдинське» зареєстроване 28 грудня 1992 року Великописарівською райдержадміністрацією за адресою: Великописарівський район Сумської області, с. Іванівка, вул. Іванівська, 1 (а. с. 229б-в, т. І).

Наказом Національної академії аграрних наук України від 5 грудня 2013 року № 162 «Про перепідпорядкування ДП «Дослідне господарство «Правдинське» державне підприємство виведене з безпосереднього підпорядкування Національної академії аграрних наук України та передане в підпорядкування Інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва НААН (а. с. 164, т. І).

Сумським філіалом Інституту землеустрою УААН, згідно договору від 12 травня 1993 року, укладеного з управлінням земельних ресурсів у Сумській області, складено Схему визначення земель на території Вищевеселівської і Іванівської сільських рад, які не можуть передаватися у колективну та приватну власність із земель дослідного господарства «Правдинське» Великописарівського району Сумської області, з якої вбачається, що всього по зазначеному господарству таких земель враховано 5760,7 га, в тому числі по Вищевеселівській сільській раді - 5128,5 га, по Іванівській сільській раді - 632, 2 га (а.с.188-192, т.1).

12 лютого 1997 року Фондом державного майна України відмовлено у включенні ДГ «Правдинське» до переліку підприємств, що підлягають приватизації, з посиланням на те, що дослідне господарство «Правдинське» є науково-дослідною установою Української академії аграрних наук і відповідно статуту УААН економічну основу її діяльності становить загальнодержавна власність України на землю, основні та обігові кошти, інше майно, передані державою УААН у безстрокове (довічне) користування без зміни форми власності для забезпечення її статутної діяльності. Право та порядок володіння, користування і розпорядження основними фондами та іншим майном закріплено УААН за установами, господарствами і підприємствами, визначається Президією УААН (а.с.229 в, т.І).

На підставі договору № 206 від 13 червня 2000 року Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук складений технічний звіт по виготовленню державного акту на право постійного користування землею дослідного господарства «Правдинське» Вищевеселівської сільської ради (а. с. 177-187, 228 - 233, т.1).

Відповідно до матеріалів звіту, дослідне господарство «Правдинське» включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України як державне підприємство з загальнодержавною формою власності, орган управління - Українська Національна Академія Наук, види діяльності - вирощування зернових культур, вирощування буряків, м'ясне і молочне скотарство, свинарство, державна оптова торгівля, підприємство державної торгівлі, крім аптечних закладів та інші види діяльності.

Технічний звіт по виготовленню державних актів на право постійного користування землею, наданих дослідному господарству «Правдинське» Великописарівського району Сумської області, погоджено у відділі земельних ресурсів начальником відділу Д.Д. Сипко (а.с.232, т.І).

З рішення Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району Сумської області № 54 від 29 грудня 1999 року, викладеного на паперовому носії, вбачається, що у відповідності з тимчасовими рекомендаціями щодо проведення робіт по видачі державних актів на право постійного користування землею, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах 15 березня 1995 року №18, затверджено технічний звіт по виготовленню державного акту на право постійного користування землею, закріплено за ДГ «Правдинське» землі у постійне користування в обсягах згідно додатку, вирішено видати ДГ «Правдинське» державні акти на право постійного користування землею. Рішення підписане сільським головою ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.226а, т.1), завірене печаткою сільської ради (а.с.229 г, т.І)

Право постійного користування землею ДП «ДГ «Правдинське» підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії СМ 041, виданим 12 липня 2000 року Вищевеселівською сільською радою народних депутатів Великописарівського району Сумської області України, згідно якого зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 5339,4 га земель в межах згідно з планом землекористування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Вищевеселівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1999 року № 54. Акт складено у двох примірниках, з яких перший видано землекористувачу, другий зберігається у Вищевеселівській сільській раді народних депутатів. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21, він датований 12 липня 2000 року, підписаний головою Вищевеселівської сільської ради народних депутатів ОСОБА_7, на ньому стоїть печатка сільської ради. До акту додано план зовнішніх меж землекористування. На території вказаних земель зазначені розташовані населені пункти Вищевеселе, Воровське, Володимирівка, Комсомолець, відмічені землі зазначених населених пунктів (а.с. 110-113, т.І).

Розміри земель сільськогосподарського призначення ДГ «Правдинське» зазначені в експлікації та в акті про встановлення в натурі меж земельних ділянок від 12 червня 2000 року (а.с.232, т. І).

Зазначені розміри та межі земельних ділянок, виділених у постійне користування дослідному господарству, враховані у проекті встановлення меж сільських населених пунктів в межах Великописарівського району Сумської області, дата виготовлення - 2003 рік, в тому числі на території Вищевеселівської сільської ради.

Рішенням Вищевеселівської сільської ради від 14 липня 2003 року погоджено розроблений проект встановлення меж сільських населених пунктів на території сільської ради, яким передбачено, що загальна площа земель населених пунктів встановлена: Вищевеселе - 143,5 га, Воровське - 10,1 га, Володимирівка - 69,8 га, Комсомолець - 34 га.

Рішенням Сумської обласної ради від 25 вересня 2003 року встановлені межі сільських населених пунктів, в тому числі по Вищевеселівській сільській раді - згідно з аналогічним додатком. Межі встановлені з врахуванням території земель, переданих в постійне користування дослідному господарству (а. с. 139, 150 - 163, т.1).

Відповідно до довідки архівного відділу Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області та копії рішення виконавчого комітету, в архіві зберігається рішення від 19 серпня 1999 року виконавчого комітету Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району Сумської області № 54 «Про хід закупівлі сільськогосподарської продукції на території сільської ради». В протоколах засідань виконкому Вищевеселівської сільської ради рішення від 29 грудня 1999 року № 54 не існує (а. с. 6, 7, т. І).

Зідно довідок архівного відділу Великописарівської районної державної адміністрації від 9 грудня 2015 року № 475 і від 11 квітня 2016 року № 232, надати архівний витяг або копію рішення Вищевеселівської сільської ради про передачу земель сільськогосподарського призначення на території Вищевеселівської сільської ради в користування ДП ДГ «Правдинське» немає можливості, оскільки у рішеннях сесії та виконкому Вищевеселівської сільської ради за 1990-2000 роки питання про передачу земель, відповідно, Академії аграрних наук України чи Державному підприємству «ДГ «Правдинське» не розглядалось. Документи Вищевеселівської сільської ради знаходяться на зберіганні в архівному відділі по 2000 рік включно (а. с. 5, 85, т.1).

Відповідно до копій рішень та протоколу восьмої сесії Вищевеселівської сільської ради Великописарівського району Сумської області двадцять третього скликання від 16 грудня 1999 року, наданих архівним відділом Великописарівської районної державної адміністрації (а.с.166-175, т.1), 05 січня 2000 року 9-ю сесією 23-го скликання прийняте рішення № 54 «Про умови оплати праці працівників місцевих рад та їх виконавчих органів».

З зазначеного протоколу сесії вбачається, що на сесії сільської ради був присутній директор ДГ «Правдинське» Тимошенко С.М., землевпорядник ОСОБА_9, сесією прийняті рішення за № № 48-53, тобто рішення № 54 Вищевеселівської сільської ради за 1999 рік, передане до архіву Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, за змістом не відповідає рішенню, доданому до технічного звіту.

В протоколі № 8 сесії сільської ради вказано, що розглядалось питання про надання дозволу на розробку проекту землевідведення, і з цього питання виступав директор дослідного господарства.

З наданого архівом протоколу восьмої сесії двадцять третього скликання сільської ради від 16 грудня 1999 року вбачається, що останнє рішення від 16 грудня 1999 року прийняте за № 53, а рішення за № 54 від 5 січня 2000 року - «Про умови оплати праці сільського голови Вищевеселівської сільської ради (а.с. 168 - 170, т.1).

25 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Вищевеселівської сільської ради з заявою про можливість виділення землі для створення фермерського господарства на території Вищевеселівської сільської ради (а.с. 165, т.1), на яку отримав відповідь про відсутність вільних земель з посиланням на те, що землі за межами населених пунктів сільської ради знаходяться в користуванні ДП «ДГ «Правдинське» (а. с. 166, т. І, а. с. 10 - 11, т.2).

Згідно п. п. 3, 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», місцеві ради народних депутатів, Рада Міністрів Української РСР повинні були провести інвентаризацію земель усіх категорій, визначивши ділянки, що використовуються не за цільовим призначенням, нераціонально або способами, які призводять до знищення родючості грунтів, їх хімічного і радіологічного забруднення, погіршення екологічної обстановки.

Громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані до введення в дію Земельного Кодексу Української РСР, повинні були до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею.

Терміни оформлення права власності або права користування неодноразово змінювались.

Рішенням Конституційного Суду № 5рп/2005 від 22 травня 2005 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Конституційний Суд виходив з того, що земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із повноваженою землевпорядною організацією.

Кодексом не встановлено чітких матеріально-правових і процесуальних гарантій зміни громадянами юридичного титулу права постійного користування земельною ділянкою на право власності чи право оренди. Переоформлення відповідних прав включає також земельно-кадастрові роботи та інші послуги, які суб'єкти підприємницької діяльності надають на платній основі, встановлюючи їх розцінки на свій розсуд. Таким чином, постійним землекористувачам не гарантована можливість зміни законно набутого права за сприяння і за рахунок держави, яка є ініціатором таких змін.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Статтями 3, 4 Земельного Кодексу України 1990 року було передбачено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну; усі форми власності є рівноправними.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

У державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів та їх дослідних господарств, учбових господарств навчальних закладів, державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, елітно-насінницьких і насінницьких господарств, племінних заводів, племінних радгоспів і конезаводів, господарств по вирощуванню хмелю, ефіроолійних, лікарських рослин, фруктів і винограду.

Статтею 9 ЗК України 1990 року було визначено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема:

1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу;

2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі;

5) ведення земельно-кадастрової документації;

6) погодження проектів землеустрою;

7) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства;

Статтею 14 було визначено, що до відання України у галузі регулювання земельних відносин належить, зокрема: 2) розпорядження землями загальнодержавної власності України;

Відповідно до ст. 19 ЗК було визначено, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Статтею 23 ЗК було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З ст. 3 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, зокрема, майно підприємств, установ та організацій Національної академії наук України, галузевих академій наук.

Згідно листа Державного комітету України по матеріальних резервах від 4 січня 2000 року № 14-14-Л732/15, землі дослідних господарств не можуть передаватись у колективну та приватну власність, а відтак, не підлягають роздержавленню та розпаюванню.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 318 «Деякі питання збереження об'єктів державної власності», зобов'язано Держкомітет з земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб'єктами управління права державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам, організаціям.

Пунктом «е» ч. 4 ст. 84 діючого ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

З огляду на наведені норми матеріального права та вірно встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність правових підстав для задоволення позову та захисту прав позивача в зв'язку з не доведенням ним їх порушення.

Доводи позивача про те, що на території Вищевеселівської сільської ради не був виконаний Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», є безпідставним, оскільки в справі відсутні докази тому, що ДП «ДГ «Правдинське» набуло чи повинне було набути статусу сільськогосподарського підприємства, землі якого підлягали б розпаюванню.

Позивачем не спростована та обставина, що зазначене підприємство державної форми власності користувалось спірними землями загальнодержавної власності, починаючи з часу його створення, в тому числі на підставі акту про постійне землекористування, виданого у встановленому законом порядку.

Доводи позивача про відсутність підстав вважати, що з 1962 року ДП «ДГ Правдинське» є користувачем спірних земель, оскільки ці землі є іншими за складом, розміром, конфігурацією та розташовані в іншій адміністративно-територіальній одиниці, а також про те, що межі земельної ділянки відповідача не встановлювались, також не спростовують висновків суду.

Факт користування відповідачем спірними землями у зазначеному розмірі підтверджується доказами в справі, зокрема, документами щодо встановлення меж земельних ділянок, в тому числі і меж населених пунктів, актом, підписаним представниками інших землекористувачів, експлікаціями територій дослідного господарства та Вищевеселівської сільської ради, населених пунктів, на них розміщених. Акт встановлення меж земельної ділянки відповідача складений в чотирьох примірниках, зберігається в сільській раді, у відповідача, у районному відділі земельних ресурсів, у виробника землевпорядної документації. Зміна адміністративних одиниць, на території яких розташовані спірні землі, не свідчить про незаконність користування ними відповідачем (а. с. 232 - 233, т.1).

Та обставина, що господарство не було перетворене в колективне сільськогосподарське підприємство чи інше підприємство з колективною формою власності, що давало б підстави для розпаювання його майна, в тому числі і земель, які повинні були б в такому випадку перебувати у колективному землекористуванні, не свідчить про порушення права позивача, оскільки подібне реформування господарства не було передбачене діючим законодавством України.

З огляду на зазначене суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що таке реформування повинне було відбутись на підставі зазначеної в позові Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 1995 року № 851 «Про доповнення переліку об'єктів, що підлягають обов'язковій приватизації у 1995 році».

З цього приводу відповідач вірно зазначив, що у переліку до вказаної Постанови ДП «ДГ «Правдинське» не зазначене, воно зазначене у переліку об'єктів для приватизації у Постанові Кабінету Міністрів України № 343 від 15 травня 1995 року, і суд першої інстанції вірно виходив з того, що не виконання вказаної Постанови не свідчить про порушення прав позивача з огляду на положення закону, який не передбачав приватизацію такого підприємства, про що зазначив і Фонд державного майна України у листі від 22 лютого 1997 року, а саме - про відсутність підстав для включення цього підприємства у перелік об'єктів, що підлягають приватизації (а.с.229в, т.1).

Посилання позивача на відсутність в архіві рішення сільської ради, на підставі якого був виданий відповідачеві спірний державний акт, також не спростовують висновків суду, оскільки рішення суду, викладене на паперовому носії, оформлене у встановленому законом порядку, підписане головою сільської ради, завірене печаткою сільської ради, ніким не оспорене, виданий на його підставі державний акт зареєстрований сільською радою в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею (а.с.110 - 11, т.1).

Посилання позивача на те, що рішення сільської ради, на підставі якого був виданий спірний державний акт, було підроблене, з посиланням, в тому числі, на покази деяких свідків - колишніх депутатів сільської ради, які пояснили, що таке питання не розглядалось сільською радою, є безпідставними, оскільки зазначена обставина з достовірністю показами свідків не встановлена.

Інших належних доказів на підтвердження того, що сільська рада не вирішувала зазначене питання, позивач не надав.

З врахуванням сукупності всіх інших доказів в справі, факт відсутності рішення ради в архіві, відсутність його в переліку прийнятих рішень, невідповідність номерів, дат рішень сільської ради і її виконавчого комітету та їх змісту, не спростовують законність рішення, викладеного на паперовому носії, не є достовірним та належним доказом того, що зазначене питання сільською радою не вирішувалось.

Питання підробки рішення сільської ради, на підставі якого була виготовлена технічна документація та оформлений державний акт відповідача, не було предметом перевірки у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -