Справа № 212/3805/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 липня 2016 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Тимошенко Т.І., з участю: секретаря судового засідання Мариненко І.О, без присутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 52 у будинку № 44 по вулиці Кропивницького в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на праві власності йому належить квартира АДРЕСА_1. При придбанні вказаної квартирі, позивачу стало відомо, що в ній значиться зареєстрованим відповідач. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними на проживання у спірній квартирі не існує, особистих речей відповідача в квартирі не має.

Позивач бажає проживати у вказаній квартирі, проте реєстрація відповідача за спірною адресою порушує його права як власника. У добровільному порядку вирішити даний спір не надається можливим, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду.

У судове засідання позивач надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. При цьому вказав, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.

Представник третьої особи виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради по довіреності ОСОБА_4 направила суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходиться підтвердження в матеріалах справи, про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира № 52 у будинку № 44 , що розташована на вулиці Кропивницького в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, про що свідчить договір купівлі-продажу від 22 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 2748 (а.с. 7). Даний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22.06.2016 року, що підтверджено копією витягу про державну реєстрацію прав № 62218090 від 25.06.2016 року (а.с. 9).

Згідно наданої довідки виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу, за адресою АДРЕСА_2, значиться зареєстрованим відповідач по справі - ОСОБА_3.

Наполягаючи на позовних вимогах, позивач зазначив, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними щодо проживання відповідача у квартирі, не укладалось, жодних особистих речей відповідача у помешканні немає.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпоряджання своїм майном незалежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за спірною адресою чинить позивачу як власнику житлового помешкання, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатній обсяг доказів, які підтверджують, що реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача як власника житлового помешкання, а тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України , з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати , понесені при сплаті судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 60, 169, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб задовольнити .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551 грн 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Т.І. Тимошенко