Справа №442/4319/16-ц
Провадження №2/442/1573/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Дубеля Р.М.

при секретарі - Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицької міської ради по визнання права користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею та малолітньою донькою -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову покликаються на те, що ще в 50 роках минулого століття її дід ОСОБА_3 отримав для проживання своєї сім'ї від Нафтопереробного заводу однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1. У такій квартирі декілька років після весілля проживали її батьки і вона, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька ОСОБА_2. Дід неабияк допомагав у її вихованні і вона змогла піти на роботу, оскільки грошей бракувало.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 раптово помер. Розпочату приватизацію квартири завершити не встиг. За таких обставин вона як єдиний спадкоємець змушена звернутися з даним позовом.

На її переконання, ведення спільного господарства протягом тривалого часу дає їй із малолітньою донькою підстави вважитися єдиними квартиронаймачами згаданої квартири.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву у якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідачів в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову покладається на думку суду.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Дідусеві позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті наймачем спірної квратири став батько позивачки ОСОБА_4.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 19.06.2001 року Дрогобицьким МРВ УМВС ОСОБА_4, в спірній квартирі він був зареєстрований з 30.05.1979 року і по день смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_4.

Частинами 1-2 ст. 61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 103 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою сім'ї наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством.

Як регламентовано ст. 106 ЖК України в разі смерті наймача право на визнання наймачем за раніше укладеним договором найму належить будь-кому з повнолітніх членів сім'ї.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) або ж відмови їй у цьому.

Із врахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України та всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно актів встановлення місця проживання від 24.05.2016 року, складених представниками КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради, у квартирі АДРЕСА_1, постійно, починаючи з квітня 2014 року проживає ОСОБА_1 без прописки.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 19.06.2001 року Дрогобицьким МРВ УМВС ОСОБА_4, в спірній квартирі він був зареєстрований з 30.05.1979 року.

Згідно довідки КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради від 24.05.2016 року №5083, ОСОБА_1 у спірній квартирі проживала без реєстрації разом з батьком ОСОБА_4 до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачка та її донька набули права користування зазначеним жилим приміщенням, тому що проживали та користувалися як наймачі усіма правами і несли усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Вселилися у жиле приміщення на законних підставах зі згоди основного на той час наймача, проживають у вказаній квартирі тривалий час, яка не є тимчасовим помешканням. Таким чином, разом з дочкою позивачка набула права користування жилим приміщенням із правом реєстрації у ньому.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та її малолітньою донькою -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Суддя Дубель Р.М.