Провадження № 2/752/5143/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.12.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсним Договору № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», укладеного 28.07.2015 р. між ОСОБА_2 та відповідачем, та стягнення внесених на підставі Договору коштів в розмірі 55993,40 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2005 р. вона проживає з ОСОБА_2 однією сім»єю, а з 11.02.2013 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даних шлюбних відносин у них народилось семеро дітей.

25.07.2015 р. ОСОБА_2 без її письмової згоди уклав з ТОВ «АВТО ПРОСТО» Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі»

В подальшому, її чоловік на виконання умов Договору без погодження з нею сплатив грошові кошти в розмірі 55993,40 гривні.

На підставі положень ст.65 СК України позивач просить визнати Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» недійсним, оскільки при його укладенні не було отримано її письмової згоди на придбання цінного майна, та не отримано нотаріально посвідченої згоди на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, а саме щодо придбання автомобіля.

Позивач посилається на те, що оспорюваний договір не був укладений в інтересах сім»ї, цей договір виходить за межі дрібного побутого.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на те, що при укладенні Договору № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» були порушені вимоги ст.65 К України. ОСОБА_2 здійснюючи платежі на виконання зазначеного договору діяв не в інтересах сім»ї, а відповідач, укладаючи оспорюваний договір, який є фактично договором купівлі-продажу автомобіля, не отримав письмової згоди іншого подружжя.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що укладений Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» є договором про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об»єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», а тому він не потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації, що виключає отримання нотаріальної згоди іншого з подружжя. Зазначений договір не є договором купівлі-продажу автомобіля і при його підписанні ОСОБА_2 ознайомився з усіма його умовами та підписав, що підтверджує його волевиявлення. Крім того, представник відповідача наголошував на тому, що позивачем при зверненні до суду не надано доказів, що кошти, внесені ОСОБА_2 на виконання умов Договору є спільною власністю подружжя.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.07.2015 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі».

Зазначений Договір укладений в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобіля) в групах АвтоТак, яку створило ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Статтею 1 Договору визначено, що його предметом є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об»єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Договором встановлено, що учасник групи зобов»язаний щомісячно сплачувати щомісячну винагороду в розмірі 0,415% від ціни автомобіля + ПДВ, та періодичний платіж - 0,8333% від ціни автомобіля.

Розмір кожної окремої щомісячного внеску та загальна сума до сплати вказується в рахунку, який АВТО ПРОСТО щомісяця надсилає учаснику.

Відповідно до п.19.2 Договору сторони погодили, що підписанням цього Договору та Додатків до нього вони засвідчили факт ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору ОСОБА_2 мав намір придбати автомобіль «Шевроле» вартістю 378000 гривень.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» ОСОБА_2 були здійснені платежі на загальну суму 55993,40 гривень.

Звертаючись до суду позивач просить визнати Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» недійсним в зв»язку з порушенням вимог ст. 65 СК України при його укладанні.

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на положення ст..65 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст.65 СК України).

Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання фінансових послуг, яким є Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі».

При укладенні оспорюваного договору сторонами була дотримана його форма, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, що підтверджується їх підписами в договорі.

Положення ст..65 СК України містять вимоги щодо обов»язкового надання згоди одним із подружжя лише у разі, коли укладається договір, що потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації.

Оскільки Договір № 716768 «Про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» за своєю правовою природою є договором про надання фінансових послуг, то він не потребує нотаріального посвідчення, оскільки норми чинного законодавства не містять такої вимоги, незважаючи на те, що ці послуги направлені на придбання в майбутньому учасником групи автомобіля, а отже, в даному випадку, і не вимагається обов»язкова письмова згода другого із подружжя.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і не можуть бути задоволені.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст.3,10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя