Справа №345/2962/14-ц
Провадження № 2/345/833/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2016 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд ОСОБА_1 Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Шмігель І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на будинковолодіння,

в с т а н о в и в :

що сторони по справі є колишнім подружжям. Рішенням Калуського міськрайонного суду ОСОБА_1 Франківської області від 16.09.1997 року шлюб між ними розірвано.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторони нажили спільне майно, а саме домоволодіння в с. Пійло по вул. Січових Стрільців 46 Калуського району ОСОБА_1 Франківської області. Вважає, що зазначене майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Кошти на будівництво житлового будинку він заробляв на сезонних роботах у Російській Федерації. Після розірвання шлюбу із відповідачем, вони все ще продовжували проживати разом, допомагав по господарству та надавав кошти на утримання житла і на лікування. Просить поновити строк звернення до суду. Визнати будинковолодіння в с. Пійло по вул. Січових Стрільців Калуського району обєктом спільної сумісної власності та присудити йому ? частину вищевказаного будинковолодіння та визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року про оформлення права власності на будинковолодіння, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на будинковолодіння.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та підтвердили наведене.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали та пояснили, що на підставі рішення Пійлівської сільської ради від 27.03.1986 року ОСОБА_3 отримала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Значна частина будівельних матеріалів була понесена її батьками. У 1994 році позивач покинув сімю та поїхав проживати у Ленінградську область. На той час будинок ще не був зданий в експлуатацію. У 1997 році шлюб між ними було розірвано. У 1998 році вона вийшла заміж за ОСОБА_4, який фактично і добудовував разом з нею спірне домоволодіння, зокрема було добудовано гараж та господарські споруди.

Також відповідач зазначила, що 18.12.2008 року вона зареєструвала право власності на даний будинок та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. ОСОБА_3 зазначила, що вони разом із ОСОБА_2 справді розпочали будівництво будинку, однак його частка в будівництві незначна, а тому вона просить відмовити в задоволенні даного позову. Також відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для пред'явлення даного позову, так як вона зареєструвала право власності на дане домоволодіння ще 18.12.2008 року. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Калуського районного суду ОСОБА_1 Франківської області від 16.09.1997 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5 т. 1) та видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 53 т. 1) про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 25.08.1998 року зроблено запис за № 55.

ОСОБА_5 рішення Пійлівської сільської ради № 30 від 27.03.1986 року (а.с. 10 т. 1) ОСОБА_3 отримала земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку.

Рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району ОСОБА_1 Франківської області від 18.07.2003 року (а.с. 48 т. 1) надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення документації на самовільно збудовані господарські споруди та гараж.

ОСОБА_5 державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 2004 року індивідуальний житловий будинок і господарські споруди прийнято в експлуатацію (а.с. 50 т. 1), а рішенням виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року вирішено оформити право власності на будинковолодіння № 46 по вул. Січових Стрільців села Пійло Калуського району за ОСОБА_3 та зобовязати ОБТІ видати свідоцтво про право власності на обєкти нерухомого майна за даним рішенням (а.с. 166 т. 1).

Право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_3 оформила 18.12.2008 року, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 167, 168 т. 1).

Як вбачається з листа відповіді Калуської міжрайонної прокуратури № 87-113-14 від 29.08.2014 року позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.05.1981 року. Відомості про зняття з реєстрації даного громадянина в Калуському РВ УДМС в Івано-Франківській області відсутні.

ОСОБА_5 копії акту від 12.09.2014 року ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в с. Пійло по вул. С.Стрільців 46 Калуського району ОСОБА_1 Франківської області в помешканні ОСОБА_3, з 1995 року (а.с. 52 т. 1).

Позивачем долучено копію архівного витягу з протоколу № 1 засідання виконавчого комітету Пійлівської сільської Ради народних депутатів від 28 січня № 3, про виділення будівельних матеріалів (а.с. 12 т. 1),згідно якого виділено 80 шт. шиферу на покриття житлового будинку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд та визначено строк будівництва з травня 1986 року по травень 1988 року (а.с. 10 т. 1). Сторони разом розпочали будівництво будинку.

Як вбачається із копій накладних, квитанцій та товарних чеків переважну більшість будівельних матеріалів було придбано відповідачем та, уже після розірвання шлюбу між сторонами, тобто після 1998 року.

ОСОБА_3 у 1998 році зареєструвала шлюбі із ОСОБА_4 й завершувала будівництво будинку з ним.

Також судом встановлено, що будинок був зданий в експлуатацію у 2004 році, згідно ОСОБА_5 державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 2004 року, що індивідуальний житловий будинок і господарські споруди прийнято в експлуатацію, а право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_3 оформила 18.12.2008 року.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ствердили в судовому засіданні, що дійсно знають, що сторони перебували в шлюбі до 1997 року, хоча фактично ОСОБА_10 в 1994 році покинув сім'ю і проживав в Оренбурзькій та Ленінградській областях, створюючи там іншу сім'ю. Будівництво будинку проводила сама ОСОБА_3, а з 1998 року разом з другим чоловіком.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив покази даних свідків, а також ствердив,що в 1994 році поїхав до батька в Ленінград, де батько перебував на сезонних роботах та був там одружений з іншою жінкою. Батько також ще зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 в Оренбургській області. Якщо батько і приїжджав то на декілька днів в гості. Коли будинок будувався батько брав участь у будівництві.

Свідок ОСОБА_12 ствердив, що сторони проживали у шлюбі та разом будували будинок. У 1994 році позивач поїхав у Російську Федерацію.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що працювала з ОСОБА_3 у КП ЖЕО. Вона та її чоловік у 2004 році допомагали відповідачу робити ремонт у спірному будинку. В даному будинку стелився паркет. На той час ОСОБА_3 проживала з другим чоловіком.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що її покійний чоловік у 1996 році робив у будинку ремонт. На час ремонту в спірному будинку проживати було неможливо, оскільки він був ще не закінчений.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що матеріальний вклад позивача щодо спорудження будинку є незначним. Також суд враховує те, що будинок на час розірвання шлюбу був не зданий в експлуатацію.

Також позивачем не доведене у судовому засіданні обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, не дадано доказів того, що позивачем вкладалися кошти в будівництво даного будинку.

ОСОБА_5 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дня прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зокрема п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

ОСОБА_5 із вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Окрім цього, по даній справі пройшов строк позовної давності, оскільки позивачем не доведено той факт, що він не міг знати про порушення свого цивільного права, і саме з цієї причини не звертався за його захистом до суду, так як відповідач отримала свідоцтво про право власності на будинковолодіння 18.12.2008 року, а позивач в 2006-2-10 р.р. реєструвався в спірному будинку.

У судовому засіданні встановлено, що позивач міг дізнатись про те, що будинковолодіння належало ОСОБА_3 на праві приватної власності, в той час коли він зареєструвався у її господарстві в с. Пійло по вул. Січових Стрільців 46 Калуського району. Як вбачається із повідомлення Пійлівської сільської ради (а.с. 62 т. 1) згідно погосподарських книг № 1 особового рахунку № 21 за 2006 2010 роки ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 в господарстві ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_5 ст. ст. 10 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позову про поділ майна подружжя, то не підлягають задоволенню і вимоги позову в частині визнання недійсним і скасування рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на будинковолодіння.

Як вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 130 т. 3) ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи й звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст. 377 ЦК України й керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213 215 ЦПК України, суд,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання недійсним і скасування рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 64 від 28.12.2004 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на будинковолодіння відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду ІваноФранківської області через Калуський міськрайонний суд ОСОБА_12 Франківської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: