КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2276/16-ц
Провадження № 2/488/1397/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.12.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбування "Зоря"-"Машпроект" про визнання незаконними та скасування наказів про переведення на легшу роботу та відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом до відповідача ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбування «Зоря»-«Машпроект», в обґрунтування якого вказав наступне.

Позивач зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, і наказом начальника цеху № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 року за його згодою, його було переведено на легшу роботу без дії пилу, токсичних, алергізуючих, подразнюючих речовин, шуму, вібрації, фізичного перенапруження, та несприятливих факторів, починаючи з 12.06.2015 р. і по 25.06.2015 р. Однак висновком ЛЛК № 440 від 12.06.2015 р. йому була встановлена обмежена працездатність по 12.08.2015 р., а ступінь втрати професійної працездатності складає загалом 25% з 24.07.2015 р., згідно довідки МСЕК від 24.07.2015 р.

За період роботи з 12.06.2015 р. по 26.06.2015 р. позивачу був виплачений середній заробіток за попередньою посадою.

Позивач вважає наказ начальника цеху № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р. таким, що є незаконним через те, що згідно цього наказу його забезпечили легшою роботою лише до 26.06.2015 р., і тільки за цей час виплачували середній заробіток за попередньою посадою. Крім цього, 24.06.2015 р. йому запропонували переведення на посаду розподільника робіт 3 розряду на період з 26.06.2015 р. по 12.08.2015 р. (дату, встановлену висновком ЛКК № 440 від 12.06.15 р.), і свою згоду на таке переведення він не надавав через те, що йому протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних, алергізуючих та подразнюючих речовин.

В подальшому, наказом генерального директора підприємства № 190-01-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4М.» позивач був відсторонений від роботи згідно ст. 46 КЗпП України.

Вищевказаними діями посадових осіб відповідача, здоров'ю позивача була спричинена шкода у вигляді загострення вібраційної хвороби, а також була спричинена моральна шкода, розмір якої позивач оцінив у 25 000 грн.

Позивач також вказав, що за захистом своїх прав він звертався до Комісії по трудовим спорам на даному підприємстві, однак рішенням цієї комісії від 14.01.2016 р. дію наказів № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р. та № 190-01-к від 30.06.2015 р. було залишено в силі.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

●визнати накази № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р. та № 190-01-к від 30.06.2015 р. незаконними;

●зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за посадою модельника деревяних моделей 4 розряду за період з 26.06.2015 р. по 24.07.2015 р.;

●стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову через його необґрунтованість та подав свої письмові заперечення, які долучені до матеріалів даної справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 з 08.03.2014 р. працював на посаді модельника 4 розряду цеху № 5 ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбування «Зоря»-«Машпроект».

Із наявного у матеріалах справи медичного висновку № 0803/748 від 13.05.2015 р., виданого Харківським Національним медичним Університетом вбачається, що ОСОБА_4 було вперше встановлено професійне захворювання вібраційна хвороба від впливу загальної технологічної вібрації другої степені в формі церебрально-переферичного ангіодистонічного синдрома і помірно вираженої вегетативно- сенсорної полінервопатії верхніх і нижній кінцівок в поєднанні з полірадикулярними порушеннями (синдром полірадикулонервропатії) на фоні поширеного остеохондрозу і спондилоартрозу шийного і попереково-крижового відділів хребта з унковертебральним артрозом, нестабільністю в сегментах С4-С5, С5-С6, L5-S1 і двостороннім плече-лопатковим периартрозом, вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і стопах, періодичними ангіоспазмами пальців рук, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами і порушенням функції хребта і кінцівок. Захворювання професійне (від багаторічного впливу підвищеного рівня загальної технологічної вібрації). Крім цього, позивачу була встановлена хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві.

Висновком ЛКК № 440 від 12.06.2015 р. позивачу була встановлена обмежена працездатність та протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних, алергізуючих, подразнюючих речовин, шуму, вібрації, фізичного перенапруження, несприятливих метеофакторів з 12.06.15 р. по 12.08.15 р.

Стаття 170 КЗпП України визначає, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі медичного висновку, наказом начальника цеху № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р., за згодою позивача, його було переведено на легшу роботу без дії пилу, токсичних, алергізуючих подразнюючих речовин, шуму, вібрації, фізичного перенапруження, несприятливих метеофакторів, на період з 12.06.2015 р. по 25.06.2015 р.

Аналізуючи доводи позивача щодо незаконності вказаного наказу, суд знаходить їх необґрунтованими виходячи із того, що вказане переведення було здійснено на підставі медичного висновку і за його згодою. Крім цього, із копії посадової інструкції начальника цеху №5 ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбування «Зоря»-«Машпроект» вбачається, що дана особа має право приймати рішення та видавати накази по цеху № 5 (погоджені при необхідності з відповідними особами) з усіх питань виробничо-господарської діяльності цеху в межах прав, наданих даною посадовою інструкцією, та вимагати їх виконання (п.3.1 посадової інструкції). А із відповіді голови обласного МСЕК №1 від 12.01.2016 р. вбачається, що висновок про необхідність раціонального працевлаштування у осіб, що не мають групи інвалідності, а мають тільки відсоток регресу, визначає ЛКК, і як правило, у цих випадках, при бажанні особи, він може продовжувати працювати за своєю професією з додатковими обмеженнями та з періодичним наданням профбюлетенів.

Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що за період з 12.06.2015 р. по 25.06.2015 р. (як це визначено у наказі № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р.), йому виплачувався середній заробіток за попередньою посадою.

З урахуванням вищенаведеного, суд не знаходить підстав для визнання незаконним наказу № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р.

Судовим розглядом також встановлено, що з метою подальшого працевлаштування позивача на легшу роботу, та на виконання висновку ЛКК № 440 від 12.06.15 р., на строк, що визначений у лікарському висновку до 12.08.2015 р., позивачеві була запропонована інша легша праця, на посаді розподільника робіт 3 розряду на модельній дільниці № 20, від якої позивач відмовився. Із копії доповідної записки ст. майстра ОСОБА_5 від 18.06.2015 р., вбачається, що на модельній дільниці були відсутні умови для забезпечення позивача легшою працею, і в зв'язку із цим, йому було запропоновано посаду розподільника робіт 3 розряду на модельній дільниці № 20. Із наявної у справі характеристики робочого місця № 0422.01 розподільника робіт цеху №5 вбачається, що це робоче місце знаходиться в кімнаті майстрів і не має шкідливих та небезпечних умов праці.

При цьому позивач та його представник не обґрунтували мотивів відмови позивача від запропонованої йому легшої роботи, та не довели того, що вона протипоказана йому за станом здоров'я.

Про відмову позивача був складений відповідний акт, підписаний представниками роботодавця, його копія наявна у матеріалах даної справи.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Із системного аналізу ст. 46 КЗпП України та інших норм трудового законодавства, суд робить висновок, що відсторонення від роботи це один із випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов'язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасове увільнення роботодавця від обов'язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обовязків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та підставах встановлених законодавством за своєю правовою природою не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків.

Відсторонення від роботи працівника здійснюється роботодавцем з підстав, передбачених законодавством з власної ініціативи та/або на вимогу третіх сторін (суду, органів державного нагляду та контролю, та інших уповноважених органів).

Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, з викладенням підстав та строків відсторонення, з яким працівник має ознайомитись негайно під розпис, адже таке рішення має істотне значення у реалізації права працівника на працю. Якщо працівника, відстороненого від роботи, не звільнено з роботи відповідно до закону, він має право бути допущеним до роботи після усунення підстав, або закінчення визначеного строку відсторонення, з якими повязувалося відсторонення працівника від роботи. Якщо в наказі (розпорядженні) про відсторонення працівника від роботи не визначено строк відсторонення про допуск його до роботи видається наказ (розпорядження).

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункту 10 Постанови від 24 грудня 1999р № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

Відповідно до п. 3.6. Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затв. Наказом МОЗ України № 246 від 21.05.2007 р. роботодавець зобов'язаний не допускати до роботи працівника, якому згідно медичного висновку робота протипоказана за станом здоров'я.

Із копії наказу генерального директора ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» № 190-01-К від 30.06.2015 р. вбачається, що позивача було відсторонено від роботи модельника по деревяним моделям 4 розряду цеху № 5, на підставі ст. 46 КЗпП України, та збережено його заробіток на період відсторонення у розмірі 2/3 місячного тарифного окладу.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що робота позивача на посаді модельника по деревяним моделям 4 розряду цеху № 5, йому була протипоказана за станом здоров'я, а від запропонованої йому легшої роботи він відмовився, то суд приходить до висновку, що наказ № 190-01-К від 30.06.2015 р. був винесений правомірно, а відтак підстав для визнання його незаконним суд не вбачає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача виплатити йому середній заробіток за посадою модельника деревяних моделей 4 розряду за період з 26.06.2015 р. по 24.07.2015 р., то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у наказі № 190-01-К від 30.06.2015 р. оплата праці позивача була визначена у розмірі двох третин його місячного тарифного окладу.

Із наявного у матеріалах справи копії акту планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» № 26 дек від 30.12.2015 р. вбачається, що у ході даної ревізії розглядалось звернення ОСОБА_4 стосовно правомірності нарахування йому заробітної плати. За наслідками перевірки нарахування та виплати ОСОБА_4 заробітної плати за період з 2014 року по серпень 2015 року порушень не було встановлено.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди безпосередньо витікає із вимог про визнання незаконними наказів № 327-04/3-ОС від 15.06.2015 р. та № 190-01-К від 30.06.2015 р., у задоволенні яких суд вирішив відмовити, то вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача також не може бути задоволена. До того ж, суд вважає необхідним зазначити, що позивач взагалі не обґрунтував того, у чому вона виразилась, її розміру та не надав доказів її наявності.

Крім усього вищевикладеного, суд вважає необхідним зазначити, що за захистом своїх прав позивач ОСОБА_4 12.01.2016 р. звертався до Комісії по трудовим спорам на підприємстві відповідача, і 14.01.2016 року його заява була розглянута, і у її задоволенні було відмовлено. Як вбачається із копії зазначеного рішення, і це не оспорюється сторонами, позивач особисто був присутній на засіданні, і отримав копію рішення 15.01.2016 року.

Відповідно до ст. 231 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Стаття 228 КЗпП України визначає, що у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.

Обґрунтовуючи поважність пропуску встановлених строків звернення до суду, позивач посилався на тривале його перебування на лікарняних. Однак аналізуючи представлену ним довідку з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» від 11.05.2016 р. за № 422, суд приходить до висновку, що вона жодним чином не доводить того, що він з обєктивних причин пропустив передбачений законом 10-денний строк. Так, із цієї довідки вбачається, що він перебував на лікарняних у такі періоди: з 25.01.2016 р. по 05.02.2016 р.; з 08.02.2016 р. по 12.02.2016 р.; з 22.03.2016 р. по 30.03.2016 р. До суду із даним позовом він звернувся лише 31.05.2016 року, тобто більше ніж через чотири місяці з дня отримання рішення Комісіі по трудовим спорам.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені у справі судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3-4, 7, 10-11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Головуючий суддя Л.І. Селіщева