У х в а л а

іменем україни

08 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

МаляренкаА.В.,

СитнікО.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 30 тис. грн зі строком повернення до 28 лютого 2015 року та сплатою 5 % на місяць на суму боргу. В обумовлений договором строк відповідач борг не повернула.

Позивач просила стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 30 тис. грн, проценти за користування позикою - 15 тис. грн, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 14 490 грн та 771,78 грн відповідно.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 28 лютого 2015 року в розмірі 30 тис. грн, проценти - 15 тис. грн, інфляційні витрати за час прострочки сплати боргу - 14 490 грн, 3 % річних за час прострочки сплати боргу - 771,78 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року змінено в частині стягнення інфляційних втрат та судового збору, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 8 910 грн та судовий збір у розмірі 546,81 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Встановивши те, що ОСОБА_5 взяла у борг у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 30 тис. грн зі сплатою за користування коштами 5 % на місяць на суму боргу, та не повернула їх у встановлений строк, що підтверджується оригіналом розписки наданим позивачем суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку по стягнення суми позики та нарахованих відсотків.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Правильно встановивши період нарахування інфляційних втрат апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про зміну рішення суду першої інстанції в цій частині.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М. Ситнік