УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Стрийська державна нотаріальна контора, Стрийське міське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним спадкового договору, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_7 - ОСОБА_8, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 та просила суд визнати недійсним спадковий договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 10 липня 2007 року в частині належності до будинку АДРЕСА_1 мансарди в складі семи житлових кімнат житлової площею 69,3 кв. м. та відчуження вказаної мансарди на користь ОСОБА_7

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що оспорюваним договором її незаконно було позбавлено належного їй майна у вигляді мансарди будинку АДРЕСА_1 в складі семи житлових кімнат житлової площею 69,3 кв. м. Крім того, при посвідченні нотаріусом оспорюваного спадкового договору між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 10 липня 2007 року не було дотримано вимог закону щодо необхідності надання документів на підтвердження у сторони договору права власності на спірну мансарду.

На підставі наведеного, ОСОБА_6 просила суд задовольнити її позов.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним спадковий договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 10 липня 2007 року в частині належності до будинку АДРЕСА_1 мансарди в складі семи житлових кімнат житлової площею 69,3 кв. м. та відчуження вказаної мансарди на користь ОСОБА_7

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2007 року між відчужувачем ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а. с. 100) та набувачем ОСОБА_7 було укладено спадковий договір за умовами якого ОСОБА_9 на випадок смерті передав у власність ОСОБА_7 належну йому на праві власності 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, який розташовано на земельній ділянці площею 700 кв. м. 16 грудня 2011 року право власності на 1/3 частину вказаного майна було зареєстровано за відповідачем у справі - ОСОБА_7

1/3 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських споруд відчужувачем ОСОБА_9 було набуто у власність в порядку спадкування 16 травня 2007 року (а. с. 114).

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_10 посилалася на те, що їй з 1975 року належить 1/3 частина вказаного будинку разом із мансардою у складі 7 кімнат, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Моршинської селищної ради Львівської області № 174 від 20 листопада 1990 року «Про затвердження акта про закінчення будівництва мансарди в будинку АДРЕСА_1

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_2, який є об'єктом спільної часткової власності, між співвласниками. Станом на 2006 рік співвласниками будинку були ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, по 1/3 частині за кожним. У 2007 році частка ОСОБА_12 перейшла у власність її брату ОСОБА_9 а в 2011 році на підставі оспорюваного спадкового договору перейшла у власність відповідачеві у справі - ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спадковий договір укладено з додержанням вимог, передбачених Главою 90 ЦК України, позивачем не надано суду доказів порушення її прав у зв'язку із укладенням даного договору, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Такі висновки міськрайонного суду ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами належності їй на праві власності спірної мансарди будинку.

Зокрема, постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року було скасовано рішення виконавчого комітету Моршинської селищної ради Львівської області № 174 від 20 листопада 1990 року «Про затвердження акта про закінчення будівництва мансарди в будинку АДРЕСА_2» на підставі якого обґрунтовувалися позовні вимоги про порушення права позивача на приміщення мансарди будинку.

Апеляційний суд з такими висновками міськрайонного суду не погодився, встановив, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року було скасовано вказану вище постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року та відновлено права позивача на спірне майно. Також апеляційний суд дійшов висновків, що предметом оспорюваного договору є в тому числі майно, що не належало відчужувачу за договором ОСОБА_9, а саме мансарда в складі семи житлових кімнат житлової площею 69,3 кв. м., що всупереч вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори посвідчено оспорюваний договір за відсутності у ОСОБА_9 правовстановлювальних документів на мансарду в складі семи житлових кімнат житловою площею 69,9 кв. м., тобто, право власності ОСОБА_9 на цю мансарду не було підтверджене відповідними документами, про що нотаріус і зазначила у спадковому договорі, вказавши, що мансарда побудована, актами прийомки в експлуатацію прийнята, але право власності на неї не оформлене.

На підставі таких встановлених обставин та, керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, апеляційний суд ухвалив у справі нове судове рішення про задоволення позову.

Повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За правилами ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Нормами ст. ст. 316, 331, 358, 364 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як зазначено вище житловий будинок АДРЕСА_2 є об'єктом спільної часткової власності, по 1/3 частці за кожним із співвласників. Матеріали справи не містять відомостей про те, що було проведено виділ у натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності, а також право власності на спірнумансарду в складі семи житлових кімнат житловою площею 69,9 кв. м. не оформлено у встановленому законом порядку.

За таких обставин суд першої інстанції мав належним чином перевірити та встановити обґрунтованість доводів позивача, як співвласника об'єкта спільної часткової власності, про наявність у неї права на спірну мансарду, можливого порушення такого права з боку відповідача через укладення оспорюваного спадкового договору, чого судом зроблено не було. Апеляційним судом таких недоліків не виправлено, чим порушено вимоги ст. 303 ЦПК України.

При встановленні невідповідності вимогам закону оспорюваного спадкового договору, поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що предметом договору не є спірна мансарда в складі семи житлових кімнат житловою площею 69,9 кв. м., а предметом договору є 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_2, яка належала на праві власності відчужувачу за договором.

У зв'язку з наведеним, вважати, що апеляційним судом ухвалено у справі судове рішення, яке відповідає усім вимогам ст. ст. 303, 213-215 ЦПК України і містить вичерпні правові висновки щодо предмета та підстав позову, не можна.

Оскільки апеляційним судом ухвалено у даній справі судове рішення яке не відповідає вимогам закону, то воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак