Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 13 березня 2014 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір дарування, згідно з яким вона подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, просила визнати договір дарування квартири від 13 березня 2014 року недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, оскільки уклала його під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 13 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених ст. 233 ЦК України ,для визнання договору дарування квартири недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки позивачкою було укладено договір дарування квартири під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 13 березня 2014 року між сторонами укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 235. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 подарувала належну їй на праві власності однокімнатну квартиру за вказаною адресою, а ОСОБА_4 прийняла в дар цю квартиру. Після укладення зазначеного договору згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником спірної квартири є ОСОБА_4

Встановлено, що позивачка проживала і проживає на даний час в зазначеній квартирі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка підтвердила, що договір дарування підписала особисто, без будь-яких застережень, нотаріус роз'яснив їй, яку угоду вона укладає та наслідки її укладення.

Договір дарування укладений у письмовій формі, посвідчений нотаріально, право власності за ОСОБА_4 зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовує вимоги. Право визначення підстав і предмета позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Встановлено, що після уточнення підстав позовних вимог позивачка просила визнати договір дарування недійсним як такий, що укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для неї умовах.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала тяжкою для неї обставиною - стан здоров'я, наявність низки хвороб, зокрема, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, аортосклероз, дицеркуляторна енцефалопатія, гіпертонія, хронічний холецистит, жовчокам'яна хвороба, хронічний пієлонефрит, деформуючий артроз колінних суглобів, з приводу яких перебуває на обліку з 2003 року в Бердичівській ЦМЛ, лікувалася в 2005, 2006, 2007, 2011 роках. З 2000 року обслуговується у Бердичівському територіальному центрі по обслуговуванню пенсіонерів.

Як зазначено в договорі дарування та встановлено судом першої інстанції, договір дарування здійснено позивачкою добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, при повному розумінні значення своїх дій. Наведені позивачкою підстави не є такими обставинами у розумінні положень ч. 1 ст. 233 ЦК України. Жодна сторона не заявила, що договір носить характер уявного та удаваного правочину.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позивачка мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Текст договору викладений чітко, однозначно, без можливості його двоякого розуміння. У договорі вказано і не заперечується сторонами, що нотаріусом роз'яснено позивачці наслідки укладення даного правочину, статті цивільного Кодексу України, у тому числі ст. 233 цього Кодексу. Позивачка грамотна жінка, розуміла значення своїх дій і свідомо бажала укладення саме договору дарування, про що неодноразово стверджувала в судовому засіданні.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, для визнання договору дарування квартири недійсним.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року скасувати, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана