АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/4489/16 Головуючий 1 інстанції - Діденко С.А.
Справа № 2-8111/09/03 Доповідач Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого, судді - Хорошевського О.М.
суддів: Кіся П.В.,
Кружиліної О.А.
за участю секретаря - Гончар А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до квартирноексплуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дій,-
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 серпня 2003 року її було звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України. У зв`язку зі звільненням за такою підставою її поставили на квартирний облік в квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України в позачергову чергу, але впродовж більше трьох років після звільнення з військової служби її сім`ю житлом так і не забезпечено.
Тому, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України надати їй за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад її сім`ї при першому надходженні житла.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено. Зобов`язано квартирно-експлуатаційного відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад її сім`ї при першому надходженні житла.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України в особі Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що жилі приміщення для постійного проживання військовослужбовців із сім`ями виділяються за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу житлових приміщень у спірних правовідносинах має чітко визначену процедуру. Крім того, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі. Позивач наразі перебуває на квартирній черзі, внесений до списків отримання житла на пільгових засадах; його права не є порушеними, оскільки йому не відмовлено у праві на отримання житла.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що за п. 85 підпунктом «г» положення наказом Начальника військової частини Збройних Сил України А 1774 №145 від 12 серпня 2003 року, рядового ОСОБА_1 звільнено «Про проходження військової служби солдатами (матросами) сержантами і старшими ЗСУ» з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України (а.с. 4).

Згідно довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України від 07.12.2009 року ОСОБА_1 перебуває в позачерговій черзі з 12 серпня 2003 року (а.с. 5).

Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно абз.7 п.1 ст.12 Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для зокрема Міністерства оборони України, інших джерел, передбачених законом.

Пунктом 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), прийнятого на виконання і в розвиток Закону, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) зокрема Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Згідно п.4 Порядку, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво зокрема Збройними Силами видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, до надається військовослужбовцям для постійного проживання.

Згідно п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 30.11.2011 року №737 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає організацію зокрема забезпечення килими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку іммобілізацією, і резервістів), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Аналізуючи норми вищевказаного законодавства, вбачається, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕЧ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України. інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).

Таким чином, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.

Суд першої інстанції з порушенням норм права прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, не з`ясувавши при цьому повноваження квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на матеріалах справи та вимогами чинного законодавства.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст.. 309 ЦПК України із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дії.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.М. Хорошевський
Судді: П.В. Кісь
О.А. Кружиліна