Справа № 161/5168/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1686/16 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.10.2016 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю (далі ОСОБА_3) "ОТП Факторинг Україна" відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_3 "ОТП Факторинг Україна" подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 "ОТП Факторинг Україна" пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в даній справі.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-А02/001/2007, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 42010,85 доларів США з кінцевим терміном повернення до 25.11.2022 року, зі сплатою 5,99% річних та FIDR (а.с.4-8).

18.03.2011 року між ОСОБА_3 «ОТП Факторинг України» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ОСОБА_3 «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, а ОСОБА_3 «ОТП Факторинг Україна» набуло всіх прав вимоги за кредитними договорами, включаючи права вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, штрафних санкцій (а.с.13-35).

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 04.02.2016 року утворилась заборгованість розмірі 3794437,71 грн., з яких: заборгованість по основній сумі боргу 27662,69 доларів США, що еквівалентно 710886,87 грн., заборгованість по пені 3083550,84 грн. (а.с.9).

Разом із тим судом установлено, що п. п. 1.5.1, 1.5.1.1 ч. № 2 кредитного договору від 06.12.2007 року № ML-А02/001/2007 передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому цим договором проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений у графіку платежів.

Згідно із п. 1.9.1 ч. № 2 зазначеного кредитного договору, не зважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі вимога). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_2 заявляв у поданій 17.10.2016 року до місцевого суду заяві (а.с.94-95).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1707цс15 від 02.12.2015 року, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

З наявного в справі рішення Луцького місьрайонного суду від 10.02.2011 року (а.с.68-70) вбачається, що ще 27.08.2009 року ПАТ «ОТП Банк» зверталось в суд з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і пункту 1.9.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 14.04.2009 року вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

У зв'язку з невиконанням вимоги від 14.04.2009 року банк звернувся 27.08.2009 року до суду із відповідним позовом до боржника та поручителя та вказаним вище рішенням суду від 10.02.2011 року в рахунок погашення кредитної заборгованості, яка складалася із залишку тіла кредиту і нарахованих на той час відсотків, було звернено стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи наведене вище, у позивача фактично право на звернення до суду із даним позовом виникло з часу звернення банком до суду із вказаним вище позовом 27.08.2009 року, тобто після отримання підтвердження вручення вимоги про дострокове повернення кредиту боржнику і закінчився перебіг цього строку у серпні 2012 року.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути 100 000 грн. основного боргу, тобто тіла кредиту, строк повернення якого сплив до 27.08.2009 року у звязку із зміною кредитором кінцевого строку виконання цього зобовязання боржником. Отже із вказаної дати почала свій перебіг позовна давність, яка закінчилась, як вже зазначалось, через три роки 27.08.2012 року, тобто задовго до звернення позивача з розглядуваним позовом, що мало місце 18.04.2016 року.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини та наведені мотиви суд першої інстанції правильно застосував норми статей 264, 267 ЦК України та обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

Покликання позивача у поданій апеляційній скарзі на те, що він вчасно, із дотриманням позовної давності звернувся до суду з даним позовом є безпідставними, з огляду на таке.

Позивач вказує на ту обставину, що раніше він 12.01.2015 року звертався до суду із аналогічним позовом про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості і Луцьким міськрайонним судом в даній справі 09.02.2015 року було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою цього ж суду від 21.04.2015 року було скасовано. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.08.2015 року згадану позовну заяву залишено без розгляду, що відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України не зупиняє перебігу позовної давності.

Проте, навіть з урахуванням даної обставини, позивач ще до звернення з аналогічним позовом до суду 12.01.2015 року вже пропустив строк позовної давності, який як зазначено вище, закінчився у серпні 2012 року, а доказів, які б підтверджували поважні причини пропуску такого строку, позивач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав.

Інші наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: